ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27 квітня 2026 року	Львів	Справа № 380/22370/24 пров. № А/857/6309/25	
Восьмий апеляційний адміністративний суд в складі:
головуючого-судді - Мікули О. І.,
суддів - Кузьмича С. М., Курильця А. Р., 

розглянувши в порядку письмового провадження у м.Львові апеляційні скарги ОСОБА_1 та Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області на рішення Львівського окружного адміністративного суду від 08 січня 2025 року у справі №380/22370/24 за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області про визнання протиправними дій, зобов`язання вчинити дії,-

суддя в 1-й інстанції - Кухар Н. А., 
дата ухвалення рішення - 08 січня 2025 року, 
місце ухвалення рішення - м. Львів,
дата складання повного тексту рішення - не зазначено,

в с т а н о в и в:

Позивач - ОСОБА_1 звернувся в суд з позовом до відповідача - Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області, в якому просив визнати протиправними дії відповідача щодо відмови йому у зарахуванні до страхового та пільгового стажу і до розрахунку середньої заробітної плати періодів роботи з 01 жовтня 2022 року до 17 квітня 2024 року у Відокремленому підрозділі "Шахта "Лісова" Державного підприємства "Львіввугілля" та періоду перебування у відпустці по догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку з 01 травня 2016 року до 01 травня 2017 року та з 01 липня 2018 року до 23 квітня 2021 року; зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України у Львівській області зарахувати до страхового та підземного (пільгового) стажу за Списком №1 відповідно до статті 8 Закону України "Про підвищення престижності шахтарської праці" і до розрахунку його середньої заробітної плати періодів перебування у відпустці по догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку з 01 травня 2016 року до 01 травня 2017 року та з 01 липня 2018 року до 23 квітня 2021 року та періоду роботи з 01 жовтня 2022 року до 17 квітня 2024 року у Відокремленому підрозділі "Шахта "Лісова" Державного підприємства "Львіввугілля" та провести перерахунок та виплату пенсії по інвалідності з урахуванням збільшеного страхового стажу з 14 червня 2024 на підставі абзацу 8 частини другої статті 33 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" в розмірі пенсії за віком, обчисленої з урахуванням абзацу 3 частини першої статті 28, статті 40 Закону №1058-IV.

Рішенням Львівського окружного адміністративного суду від 08 січня 2025 року позов задоволено частково. Визнано протиправним дії Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області щодо відмови ОСОБА_1 у зарахуванні до його страхового (загального) стажу та підземного (пільгового) стажу за Списком №1 періоду роботи з 01 жовтня 2022 року до 17 квітня 2024 року у Відокремленому підрозділі "Шахта "Лісова" Державного підприємства "Львіввугілля", та перерахунку пенсії відповідно до статті 8 Закону України "Про підвищення престижності шахтарської праці", а також абзацу 8 частини другої статті 33 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування", починаючи з 14 червня 2024 року. Зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України у Львівській області повторно розглянути заяву ОСОБА_1 від 14 червня 2024 року про перерахунок пенсії по інвалідності на пільгових умовах за Списком №1, зарахувавши до пільгового стажу період роботи з 01 жовтня 2022 року до 17 квітня 2024 року у Відокремленому підрозділі "Шахта "Лісова" Державного підприємства "Львіввугілля". У задоволенні іншої частини позовних вимог відмовлено.

Не погоджуючись з вказаним судовим рішенням у частині відмовлених позовних вимог, позивач оскаржив його в апеляційному порядку. Вважає, що оскаржуване рішення в цій частині прийнято з неповним з`ясуванням обставин, що мають значення для справи, з порушенням норм матеріального та процесуального права і підлягає скасуванню, покликаючись на те, що факт перебування у трудових відносинах з підприємством та час його перебування у відпустці по догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку підтверджується трудовою книжкою та Довідкою про підтвердження наявного стажу роботи для призначення пенсії за відсутності трудової книжки та відповідних записів у ній і не оспорюється відповідачем. Вказує, що у період його перебування у відпустці по догляду за дитиною з 01 травня 2016 року до 01 травня 2017 року та з 01 липня 2018 року до 23 квітня 2021 року його дружина (мати дітей) працювала у ТзОВ «Прибутки Плюс», що підтверджується записами у трудовій книжці та відповідними наказами. Зауважує, що Управління праці та соціального захисту населення Червоноградської міської ради повідомило йому, що допомогу по догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку надалі повинна отримувати його дружина, незалежно від того, що саме він оформив відповідну відпустку, а дружина повернулася до роботи. Покликається на постанову Верховного Суду від 05 березня 2024 року у справі №500/5342/21, в якій суд дійшов висновку про те, що до спеціального стажу, що дає право на пенсію на пільгових умовах, зараховується час догляду працюючої особи за дитиною до досягнення нею 3-річного віку. З врахуванням наведеного просить скасувати рішення суду першої інстанції в цій частині та ухвалити нове судове рішення, яким позов задовольнити повністю.
Відповідач подав відзив на апеляційну скаргу позивача, в якому зазначає про те, що доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду першої інстанції, який ухвалив законне та обґрунтоване рішення, а тому просить залишити апеляційну скаргу позивача без задоволення, а рішення суду в цій частині - без змін. 

Крім того, не погоджуючись з вказаним судовим рішенням у частині задоволених позовних вимог, відповідач оскаржив його в апеляційному порядку. Вважає, що оскаржуване рішення в цій частині прийнято з неповним з`ясуванням обставин, що мають значення для справи, з порушенням норм матеріального та процесуального права і підлягає скасуванню, покликаючись на те, що відповідно до Індивідуальних відомостей про застраховану особу Реєстру застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування ОСОБА_1 , відсутні відомості про страхові внески за період догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку з 01 травня 2016 року до 01 травня 2017 року та з 01 липня 2018 року до 23 квітня 2021 року, а тому правові підстави для зарахування до страхового та пільгового стажу вищевказаних періодів перебування у відпустці по догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку відсутні. Вказує, що період роботи позивача з 01 жовтня 2022 року по 17 квітня 2024 року на ВП "Шахта "Лісова" ДП "Львіввугілля" не зараховано до страхового стажу, до стажу роботи за Списком №1 з повним робочим днем під землею, оскільки на час призначення пенсії Відокремленим підрозділом "Шахта "Лісова ДП "Львіввугілля" не сплачені страхові внески на загальнообов`язкове державне пенсійне страхування. Звертає увагу на те, що необхідний страховий стаж для призначення пенсії по інвалідності у розмірі пенсії за віком для чоловіка становить 35 років, оскільки страховий стаж позивача на момент призначення пенсії становив 27 років 06 місяців 22 дні, тому у позивача відсутнє право на призначення пенсії по інвалідності у розмірі пенсії за віком з 14 червня 2024 року. З врахуванням наведеного просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове судове рішення, яким у задоволенні позову відмовити.

Справа розглянута судом першої інстанції в порядку спрощеного позовного провадження.
Враховуючи, що рішення суду першої інстанції ухвалено в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін (у порядку письмового провадження), суд апеляційної інстанції в порядку п.3 ч.1 ст.311 КАС України розглядає справу без виклику учасників справи (в порядку письмового провадження) за наявними у справі матеріалами, оскільки справу може бути вирішено на підставі наявних у ній доказів. 

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи, доводи апеляційних скарг та відзив на апеляційну скаргу в їх сукупності, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційні скарги необхідно залишити без задоволення, а оскаржуване рішення - без змін з таких підстав.
Судом першої інстанції встановлено, що ОСОБА_1 призначено пенсію по ІІI групі інвалідності внаслідок професійного захворювання з 14 червня 2024 по 30 червня 2025 відповідно до положень Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування". 
Страховий стаж при призначенні пенсії ОСОБА_1 , обчислений по 30 вересня 2022 року, згідно з індивідуальними відомостями про застраховану особу Форми ОК-5 за даними про сплату страхових внесків, становить 17 років 06 місяців 22 дні, в тому числі 10 років 02 місяці 28 днів - пільговий стаж роботи за Списком №1 (стаж на підземних роботах). 
При призначенні пенсії позивачу до страхового стажу та стажу на підземних роботах, що дає право на призначення пенсії на пільгових умовах не зараховано період догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку з 01 травня 2016 року по 01 травня 2017 року та з 01 липня 2018 року по 23 квітня 2021 року відповідно до уточнюючої довідки від 18 липня 2024 року №23к/212, виданої адміністрацією ВП "Шахта "Лісова" ДП "Львіввугілля", оскільки в реєстрі застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування відсутні відомості про страхові внески за період догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку.
Також при призначенні пенсії період роботи позивача з 01 жовтня 2022 року по 17 квітня 2024 року (дата звільнення з роботи) не зараховано до страхового стажу, до стажу роботи за Списком №1 з повним робочим днем під землею, оскільки згідно з "Індивідуальними відомостями про застраховану особу" Форми ОК-5 ОСОБА_1 , за вказаний період були відсутні відомості про сплату страхових внесків ВП "Шахта "Лісова" ДП "Львіввугілля". 
Позивач звернувся до Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області із заявою від 16 вересня 2024 року.
За результатами розгляду вказаної заяви управлінням скеровано відповідь від 30 вересня 2024 року вих. №22610-24160/М-52/8-1300/24.
Позивач, вважаючи такі дії відповідача протиправними, звернувся у суд з цим позовом.

Задовольняючи частково позов, суд першої інстанції виходив з того, що дії відповідача щодо відмови у зарахуванні позивачу до його страхового (загального) стажу та підземного (пільгового) стажу за списком №1 і до розрахунку середньої заробітної плати періоду роботи з 01 жовтня 2022 року до 17 квітня 2024 року у Відокремленому підрозділі "Шахта "Лісова" Державного підприємства "Львіввугілля" та перерахунку пенсії відповідно до статті 8 Закону України "Про підвищення престижності шахтарської праці", а також абзацу 8 частини другої статті 33 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування", починаючи з 14 червня 2024 року є протиправними, оскільки позивач не повинен відповідати за неналежне виконання підприємством-страхувальником свого обов`язку щодо належної сплати страхових внесків, а отже, наявність заборгованості підприємства зі сплати страхових внесків не може бути підставою для незарахування до страхового та пільгового стажу вищевказаного періоду роботи, а тому з метою ефективного поновлення порушеного права позивача необхідно зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України у Львівській області повторно розглянути заяву від 14 червня 2024 року про перерахунок пенсії за віком на пільгових умовах за Списком №1, зарахувавши до пільгового стажу період роботи з 01 жовтня 2022 року до 17 квітня 2024 року у Відокремленому підрозділі "Шахта "Лісова" Державного підприємства "Львіввугілля".
Щодо зарахування до стажу роботи періоду з 01 травня 2016 року до 01 травня 2017 року та з 01 липня 2018 року до 23 квітня 2021 року по догляду за дитиною до трьох років, то у зарахуванні такого стажу відмовлено, оскільки необхідною умовою для врахування вищевказаного періоду перебування позивача у відпустці для догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку є факт отримання у вказаний період допомоги по догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку, однак доказів отримання такого виду допомоги позивачем не надано та індивідуальні відомості про застраховану особу з Реєстру застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування відомостей про отриманий у період з 01 травня 2016 року до 01 травня 2017 року та з 01 липня 2018 року до 23 квітня 2021 року дохід не містять.

Такий висновок суду першої інстанції, на думку колегії суддів, відповідає нормам матеріального права та фактичним обставинам справи і є правильним, законним та обґрунтованим, виходячи з наступного.
Відповідно до ч.2 ст.19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Наведена норма означає, що суб`єкт владних повноважень зобов`язаний діяти лише на виконання закону, за умов і обставин, визначених ним, вчиняти дії, не виходячи за межі прав та обов`язків, дотримуватися встановленої законом процедури, обирати лише встановлені законодавством України способи правомірної поведінки під час реалізації своїх владних повноважень.
Призначення, виплата та перерахунок призначеної пенсії регулюється Законом України "Про пенсійне забезпечення" №1788-ХІІ від 05 листопада 1991 (далі - Закон №1788-ХІІ) та Законом України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" №1058-IV від 09 липня 2003 (далі - Закон №1058-IV).
За змістом ст.1 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» №1058-IV від 09.07.2003 року (далі - Закон №1058-IV) пенсія - щомісячна пенсійна виплата в солідарній системі загальнообов`язкового державного пенсійного страхування, яку отримує застрахована особа в разі досягнення нею передбаченого цим Законом пенсійного віку чи визнання її особою з інвалідністю, або отримують члени її сім`ї у випадках, визначених цим Законом; страховий стаж - період (строк), протягом якого особа підлягала державному соціальному страхуванню, якою або за яку сплачувався збір на обов`язкове державне пенсійне страхування згідно із законодавством, що діяло раніше, та/або підлягає загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню згідно із цим Законом і за який сплачено страхові внески.
Згідно з ч.1 ст.33 Закону №1058-IV пенсія по інвалідності залежно від групи інвалідності призначається в таких розмірах: особам з інвалідністю I групи - 100 відсотків пенсії за віком; особам з інвалідністю II групи - 90 відсотків пенсії за віком; особам з інвалідністю III групи - 50 відсотків пенсії за віком, обчисленої відповідно до статей 27 і 28 цього Закону.
Абзацом 8 частини другої статті 33 Закону №1058-IV визначено, що непрацюючі особи з інвалідністю II групи, яким установлено інвалідність після досягнення пенсійного віку, передбаченого статтею 26 цього Закону, та особи з інвалідністю III групи за їх вибором мають право на призначення пенсії по інвалідності в розмірі пенсії за віком, обчисленої відповідно до статей 27 і 28 цього Закону, за наявності страхового стажу, зазначеного в абзаці першому частини першої статті 28 цього Закону.
Відповідно до ст.27 Закону №1058-IV розмір пенсії за віком визначається за формулою: П = Зп х Кс, де: П - розмір пенсії, у гривнях; Зп - заробітна плата (дохід) застрахованої особи, визначена відповідно до статті 40 цього Закону, з якої обчислюється пенсія, у гривнях; Кс - коефіцієнт страхового стажу застрахованої особи, визначений відповідно до статті 25 цього Закону.
За змістом ст.28 Закону №1058-IV мінімальний розмір пенсії за віком за наявності у чоловіків 35 років, а у жінок 30 років страхового стажу встановлюється в розмірі прожиткового мінімуму для осіб, які втратили працездатність, визначеного законом. У разі виплати застрахованій особі довічної пенсії, передбаченої цим Законом, пенсії або аналогічної виплати, встановленої в інших державах, мінімальний розмір пенсії за віком у солідарній системі встановлюється з урахуванням зазначених сум (абзац перший); мінімальний розмір пенсії особам, на яких поширюється дія Закону України "Про підвищення престижності шахтарської праці", та працівникам, зайнятим повний робочий день під землею обслуговуванням зазначених осіб, які відпрацювали на підземних роботах не менш як 15 років для чоловіків та 7,5 року для жінок за списком №1 виробництв, робіт, професій, посад і показників, затвердженим Кабінетом Міністрів України, встановлюється незалежно від місця останньої роботи у розмірі 80 відсотків заробітної плати (доходу) застрахованої особи, визначеної відповідно до статті 40 цього Закону, з якої обчислюється пенсія, але не менш як три розміри прожиткового мінімуму, встановленого для осіб, які втратили працездатність (абзац третій).
Надання додаткових гарантій у виплаті та підвищенні заробітної плати і розв`язанні соціально-побутових проблем шахтарів забезпечує Закон України "Про підвищення престижності шахтарської праці" від 02.09.2008 №345-VI (далі - Закон №345-VI).
Згідно зі ст.1 Закону №345-VI дія цього Закону поширюється на працівників, які видобувають вугілля, залізну руду, руди кольорових і рідкісних металів, марганцеві, уранові, магнієві (солі калієво-магнієві та солі магнієві) та озокеритні руди, працівників шахтобудівних підприємств, які зайняті на підземних роботах повний робочий день, та працівників державних воєнізованих аварійно-рятувальних служб (формувань) у вугільній промисловості - за Списком №1 виробництв, робіт, професій, посад і показників на підземних роботах, на роботах з особливо шкідливими і особливо важкими умовами праці, зайнятість в яких повний робочий день дає право на пенсію за віком на пільгових умовах, затвердженим Кабінетом Міністрів України (далі - шахтарі), та членів їх сімей.
Ст.8 Закону №345-VI передбачає, що мінімальний розмір пенсії шахтарям, які відпрацювали на підземних роботах не менш як 15 років для чоловіків та 7,5 років для жінок за списком №1 виробництв, робіт, професій, посад і показників, затвердженим Кабінетом Міністрів України, встановлюється незалежно від місця останньої роботи, у розмірі 80 відсотків його заробітної плати (доходу), визначеної відповідно до статті 40 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування", з якої обчислюється пенсія, але не менш як три розміри прожиткового мінімуму, встановленого для осіб, які втратили працездатність. Для обчислення розміру пенсій за віком за кожний повний рік стажу роботи на підземних роботах до страхового стажу додатково зараховується по одному року.
Відповідно до підрозділу 1 "Підземні роботи в шахтах, рудниках і копальнях на видобуванні корисних копалин, в геологорозвідці, на дренажних шахтах, на будівництві шахт, рудників, копалень" розділу 1 "Гірничі роботи" Списку №1 виробництв, робіт, професій, посад і показників на підземних роботах, на роботах з особливо шкідливими і особливо важкими умовами праці, зайнятість в яких повний робочий день дає право на пенсію за віком на пільгових умовах, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України від 24 червня 2016 року №461, передбачена зайнятість повний робочий день на підземних роботах.
За змістом п.1 ст.24 Закону №1058-IV страховий стаж - період (строк), протягом якого особа підлягає загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню та за який щомісяця сплачені страхові внески в сумі не меншій, ніж мінімальний страховий внесок.
Страховий стаж обчислюється територіальними органами Пенсійного фонду відповідно до вимог цього Закону за даними, що містяться в системі персоніфікованого обліку, а за періоди до впровадження системи персоніфікованого обліку - на підставі документів та в порядку, визначеному законодавством, що діяло до набрання чинності цим Законом, а також даних, включених на підставі цих документів до реєстру застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування.
Страхові внески на загальнообов`язкове державне пенсійне страхування найманих працівників та інших осіб, які належать до кола осіб, що підлягають загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню та зазначені у статті 11 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування", сплачуються їх роботодавцями та безпосередньо застрахованими особами.
Згідно зі ст.113 Закону №1058-IV держава створює умови для функціонування системи загальнообов`язкового державного пенсійного страхування і гарантує дотримання законодавства з метою захисту майнових та інших прав і законних інтересів осіб стосовно здійснення пенсійних виплат.
На підставі частини 1 статті 16 Закон №1058-IV застрахована особа має право отримувати від страхувальника підтвердження про сплату страхових внесків, вимагати від страхувальників сплати внесків, у тому числі в судовому порядку.
З цим правом кореспондується обов`язок страхувальника нараховувати, обчислювати і сплачувати в установлені строки та в повному обсязі страхові внески незалежно від фінансового стану платника.
Пункт 1 ч.2 ст.6 Закону України "Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування" від 08.07.2010 №2464-VI в редакції чинній на час виникнення спірних правовідносин, (далі - Закон №2464-IV) передбачає, що платник єдиного внеску зобов`язаний своєчасно та в повному обсязі нараховувати, обчислювати і сплачувати єдиний внесок до податкового органу за основним місцем обліку платника єдиного внеску.
Відповідно до ст.4 Закону №2464-IV платниками єдиного внеску є, зокрема, роботодавці: підприємства, установи та організації, інші юридичні особи, утворені відповідно до законодавства України, незалежно від форми власності, виду діяльності та господарювання, які використовують працю фізичних осіб на умовах трудового договору (контракту) або на інших умовах, передбачених законодавством, чи за цивільно-правовими договорами (крім цивільно-правового договору, укладеного з фізичною особою - підприємцем, якщо виконувані роботи (надавані послуги) відповідають видам діяльності відповідно до відомостей з Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців), у тому числі філії, представництва, відділення та інші відокремлені підрозділи зазначених підприємств, установ і організацій, інших юридичних осіб, які мають окремий баланс і самостійно ведуть розрахунки із застрахованими особами.
За змістом ст.26 Закону №2464-IV посадові особи платників єдиного внеску несуть адміністративну відповідальність, зокрема, за порушення порядку нарахування, обчислення і строків сплати єдиного внеску.
З системного аналізу наведених вище правових норм суд першої інстанції дійшов правильного висновку про те, що страхові внески є складовою умовою існування солідарної системи і підлягають обов`язковій сплаті, перерахунок пенсії провадиться з урахуванням часу, коли особа підлягає загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню, та за який підприємством, де працює людина, (страхувальником) сплачені щомісячні страхові внески в сумі не меншій, ніж мінімальний страховий внесок. Відповідальність за несплату страхових внесків несе підприємство-страхувальник, оскільки здійснює нарахування страхових внесків із заробітної плати застрахованої особи.
Крім того, суд першої інстанції правильно зауважив, що за загальним правилом, несвоєчасна сплата підприємством страхових внесків, за умови підтвердження роботи особи на такому підприємстві, отримання заробітної плати та утримання з неї єдиного соціального внеску, не повинна порушувати законні права та інтереси позивача, зокрема, порушувати його право на належне пенсійне забезпечення, оскільки обов`язок своєчасної сплати страхових внесків до пенсійного фонду покладено на роботодавця, а тому їх несплата не може позбавляти працівників права на зарахування періоду роботи до страхового стажу, фактично позбавляючи особу права власності на пенсію в належному розмірі. Позивач не повинен відповідати за неналежне виконання підприємством-страхувальником свого обов`язку щодо належної сплати страхових внесків, а отже, наявність заборгованості підприємства по страховим внескам не може бути підставою для не зарахування до страхового стажу при перерахунку пенсії позивача періодів його роботи на такому підприємстві.
Як вбачається з матеріалів справи, ОСОБА_1 призначено пенсію по ІІI групі інвалідності внаслідок професійного захворювання з 14 червня 2024 року по 30 червня 2025 року відповідно до положень Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування". 
При цьому, при призначенні пенсії період роботи позивача з 01 жовтня 2022 року по 17 квітня 2024 року (дата звільнення з роботи) не зараховано до страхового стажу, до стажу роботи за Списком №1 з повним робочим днем під землею, оскільки згідно з "Індивідуальних відомостей про застраховану особу" Форми ОК-5 ОСОБА_1 , за вказаний період були відсутні відомості про сплату страхових внесків ВП "Шахта "Лісова" ДП "Львіввугілля". 
Колегія суддів зазначає, що відповідно до записів у трудовій книжці серії НОМЕР_1 від 17 березня 2018 року ОСОБА_1 працював на підземних роботах, на роботах з особливо шкідливими і особливо важкими умовами праці за Списком №1 виробництв, робіт, професій, посад і показників, затвердженим Кабінетом Міністрів України на ВП "Шахта "Лісова" ДП "Львіввугілля" у період з 01 жовтня 2022 року по 17 квітня 2024 року. 
Крім того, згідно з випискою із Реєстру застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування позивачу за вищевказаний період заробітна плата виплачувалася у повному обсязі.
Колегія суддів звертає увагу на те, що порушення страхувальником порядку сплати страхових внесків не може тягнути негативні наслідки для застрахованої особи у виді не зарахування періодів роботи до страхового стажу; позивач не може нести відповідальність у виді позбавлення права на включення спірних періодів роботи до страхового стажу, оскільки згідно з Законом України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" відповідальність за несплату страхових внесків несе підприємство-страхувальник, тому позивач має право на врахування до його страхового стажу спірних періодів, що спростовує доводи відповідача в цій частині.

Таким чином, аналізуючи вищенаведені законодавчі приписи та фактичні обставини справи у їх сукупності, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що дії відповідача щодо відмови у зарахуванні позивачу до його страхового (загального) стажу та підземного (пільгового) стажу за списком №1 і до розрахунку середньої заробітної плати періоду роботи з 01 жовтня 2022 року до 17 квітня 2024 року у Відокремленому підрозділі "Шахта "Лісова" Державного підприємства "Львіввугілля" та перерахунку пенсії відповідно до статті 8 Закону України "Про підвищення престижності шахтарської праці", а також абзацу 8 частини другої статті 33 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування", починаючи з 14 червня 2024 року є протиправними, оскільки позивач не повинен відповідати за неналежне виконання підприємством-страхувальником свого обов`язку щодо належної сплати страхових внесків, а отже, наявність заборгованості підприємства зі сплати страхових внесків не може бути підставою для незарахування до страхового та пільгового стажу вищевказаного періоду роботи, а тому з метою ефективного поновлення порушеного права позивача необхідно зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України у Львівській області повторно розглянути заяву від 14 червня 2024 року про перерахунок пенсії за віком на пільгових умовах за Списком №1, зарахувавши до пільгового стажу період роботи з 01 жовтня 2022 року до 17 квітня 2024 року у Відокремленому підрозділі "Шахта "Лісова" Державного підприємства "Львіввугілля".

Даючи правову оцінку правомірності не зарахування судом першої інстанції до стажу роботи позивача періоду з 01 травня 2016 року до 01 травня 2017 року та з 01 липня 2018 року до 23 квітня 2021 року по догляду за дитиною до трьох років, колегія суддів вважає необхідним зазначити наступне.
Згідно з п.8 ч.1 ст.11 Закону №1058-ІV загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню підлягають особи, які доглядають за дитиною до досягнення нею трирічного віку та відповідно до закону отримують допомогу по догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку та/або при народженні дитини, при усиновленні дитини.
Ч.4 ст.24 Закону №1058-ІV передбачає, що періоди трудової діяльності та інші періоди, що враховувалися до стажу роботи для призначення пенсії до набрання чинності цим Законом, зараховуються до страхового стажу в порядку і на умовах, передбачених законодавством, що діяло раніше, крім випадків, передбачених цим Законом.
Таким чином, до страхового стажу зараховується весь трудовий стаж, набутий до 01 січня 2004 року, тобто періоди трудової діяльності до 1 січня 2004 року, як це передбачено нормами Закону України "Про пенсійне забезпечення" (далі - Закон №1788-ХІІ).
Відповідно до ч.2 ст.181 Кодексу законів про працю України відпустка для догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку та відпустка без збереження заробітної плати зараховуються як до загального, так і до безперервного стажу роботи і до стажу роботи за спеціальністю.
За змістом п.11 Порядку №637 час догляду непрацюючої матері за малолітніми дітьми встановлюється на підставі: свідоцтва про народження дитини або паспорта (у разі смерті дитини - свідоцтва про смерть); документів про те, що до досягнення дитиною 3-річного віку мати не працювала.
Документами, які підтверджують те, що до досягнення дитиною 3-річного віку мати не працювала, є: виписка з трудової книжки; відомості про відсутність в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців інформації про державну реєстрацію фізичної особи - підприємця, отримані в порядку взаємного обміну інформацією; інформація із системи персоніфікованого обліку Пенсійного фонду України.
При цьому, п.11 Порядку №637 до внесення змін постановою Кабінету Міністрів України від 2 березня 2010 року №233 "Про внесення змін до Порядку підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній" передбачав, що час догляду непрацюючої матері за малолітніми дітьми встановлюється на підставі свідоцтва про народження дитини або виписки із паспорта (у разі смерті дитини - свідоцтва про смерть), а також документів про те, що до досягнення дитиною 3-річного віку мати не працювала (виписка із трудової книжки, довідка органів управління житловим фондом чи довідка сільської, селищної Ради народних депутатів).
Отже до страхового стажу зараховуються періоди, протягом яких особа підлягала загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню та за які щомісяця сплачені страхові внески в сумі не меншій, ніж мінімальний страховий внесок. Періоди трудової діяльності та інші періоди, що враховувалися до трудового стажу для призначення пенсії до 01 січня 2004 року (дата набрання чинності Законом України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування"), зараховується до страхового стажу в порядку і на умовах, передбачених законодавством, що діяло раніше.
Так, до 01 січня 2004 року до трудового стажу включалися всі періоди перебування у трудових відносинах, в тому числі у періоди відпусток: для догляду за дитиною до 3-х років, у зв`язку з вагітністю та пологами та для догляду за дитиною відповідно до медичного висновку, але не більш як до досягнення дитиною шестирічного віку. Також до трудового стажу до 01 січня 2004 року включався час догляду непрацюючої матері за малолітніми дітьми, але не довше ніж до досягнення кожною дитиною 3-річного віку.
Починаючи з 01 січня 2004 року, час догляду за дитиною до досягнення нею 3-річного віку, зараховується до страхового стажу матері при умові, якщо особа доглядає за дитиною до досягнення нею трирічного віку та при умові отримання допомоги по догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку.
Зміст наведених норм права дає підстави дійти висновку, що внаслідок зміни правового регулювання у сфері пенсійного страхування, починаючи з 01 січня 2004 року обов`язковою умовою зарахування певного періоду до страхового стажу є проміжок часу, протягом якого особа підлягає загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню та за який щомісяця сплачуються страхові внески в сумі не меншій, ніж мінімальний страховий внесок.
Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 22 липня 2025 року у справі №120/6021/24.

Таким чином, з врахуванням наведеного вище, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що необхідною умовою для врахування до страхового стажу позивача періоду перебування у відпустці для догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку, у період з 01 травня 2016 року до 01 травня 2017 року та з 01 липня 2018 року до 23 квітня 2021 року є факт отримання у вказаний період допомоги по догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку, разом з тим, доказів отримання такого виду допомоги позивачем не надано та індивідуальні відомості про застраховану особу з Реєстру застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування не містять відомостей про отриманий в період з 01 травня 2016 року до 01 травня 2017 року та з 01 липня 2018 року до 23 квітня 2021 року дохід.
При цьому, колегія суддів не може залишити поза увагою покликання позивача на те, що у спірний період дружина працювала у ТзОВ «Прибутки Плюс», що підтверджується записами у трудовій книжці та відповідними наказами, однак зазначає, що вказані обставини не є підставою для зарахуванням спірних періодів до страхового та підземного (пільгового) стажу за Списком №1 відповідно до статті 8 Закону України "Про підвищення престижності шахтарської праці" і до розрахунку його середньої заробітної плати.

Щодо доводів позивача про те, що Управління праці та соціального захисту населення Червоноградської міської ради повідомило йому, що допомогу по догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку надалі повинна отримувати його дружина, незалежно від того, що саме він оформив відповідну відпустку, а дружина повернулася до роботи, то колегія суддів не приймає такі до уваги, оскільки будь-яких доказів на підтвердження факту звернення в Управління праці та соціального захисту населення Червоноградської міської ради матеріали справи не місться.
Крім того, колегія суддів вважає безпідставними доводи апелянта на постанову Верховного Суду у справі №500/5342/21 від 05 березня 2024 року, оскільки у цій справі предметом розгляду було зарахування до стажу роботи періоду догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку матері чотирьох дітей, які народилися під час її роботи на ВАТ "Тернопільське об`єднання "Текстерно", а тому такі не є релевантними до спірних правовідносин.

Аналізуючи вищенаведені законодавчі приписи та фактичні обставини справи у їх сукупності, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції відсутність підстав для зарахування вищевказаного стажу до періодів роботи позивача, оскільки необхідною умовою для врахування вищевказаного періоду перебування у позивача у відпустці для догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку є факт отримання у вказаний період допомоги по догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку, однак доказів отримання такого виду допомоги позивачем не надано та індивідуальні відомості про застраховану особу з Реєстру застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування відомостей про отриманий у період з 01 травня 2016 року до 01 травня 2017 року та з 01 липня 2018 року до 23 квітня 2021 року дохід не містять.

Враховуючи наведене вище, колегія суддів вважає, що доводи апеляційних скарг не знайшли свого підтвердження та спростовуються висновками суду першої інстанції, які зроблені на підставі повного, всебічного та об`єктивного аналізу відповідних правових норм та фактичних обставин справи.
Крім того, колегія суддів зазначає, що інші зазначені скаржниками в апеляційних скаргах обставини, крім вищеописаних обставин, ґрунтуються на довільному трактуванні фактичних обставин справи і норм матеріального права, а тому такі не вимагають детальної відповіді або спростування.

Колегія суддів також враховує позицію ЄСПЛ (в аспекті оцінки аргументів апелянта), сформовану у справі Серявін та інші проти України (№4909/04): згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються; хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент; міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі Руїс Торіха проти Іспанії (RuizTorijav. Spain) №303-A, пункт 29).
Також згідно з п. 41 висновку №11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Ради Європи щодо якості судових рішень, обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення.
Відповідно до ч.2 ст.6 КАС України суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського Суду з прав людини, а ст.17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" передбачає, що суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Суду як джерело права.
Наведене дає підстави для висновку, що доводи скаржника у кожній справі мають оцінюватись судами на предмет їх відповідності критеріям конкретності, доречності та важливості в межах відповідних правовідносин з метою належного обґрунтування позиції суду.
З врахуванням вищенаведеного колегія суддів вважає, що суд першої інстанції дійшов правильного висновку про підставність позовних вимог у частині їх задоволення, правильно і повно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права, тому відповідно до ст.316 КАС України апеляційні скарги необхідно залишити без задоволення, а рішення суду - без змін.
Оскільки колегія суддів залишає без змін рішення суду першої інстанції, то відповідно до ч.6 ст.139 КАС України понесені сторонами судові витрати новому розподілу не підлягають.
Керуючись ст.139, 242, 243, 250, 308, 311, 315, 316, 321, 322, 325, 328, 329 КАС України, суд,-
п о с т а н о в и в:

Апеляційні скарги ОСОБА_1 та Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області залишити без задоволення, а рішення Львівського окружного адміністративного суду від 08 січня 2025 року у справі №380/22370/24 - без змін. 
Постанова набирає законної сили з дати її ухвалення та касаційному оскарженню не підлягає, крім випадків, передбачених п.2 ч.5 ст.328 КАС України, протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Головуючий суддя	 	О. І. Мікула 	
судді	 	С. М. Кузьмич 	
 	 	А. Р. Курилець  	
Повне судове рішення складено 27 квітня 2026 року.