Справа № 991/9167/24
Провадження 1-кп/991/103/24

У Х В А Л А 
іменем України

24 квітня 2026 року м.Київ 

Вищий антикорупційний суд у складі судді ОСОБА_1 , 
за участю секретаря судового засідання ОСОБА_2 ,
прокурора ОСОБА_3 ,
обвинувачених ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 (в режимі відеоконференції),
захисників ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , ОСОБА_10 , ОСОБА_11 , ОСОБА_12 , ОСОБА_13 (в режимі відеоконференції),
представника юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, ОСОБА_14 ,
розглянувши у судовому засіданні питання про звернення частини застави в дохід держави у кримінальному провадженні № 52023000000000358 від 03.08.2023, за обвинуваченням 
ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 , проживає за адресою: АДРЕСА_2 , 
у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого частиною 4 статті 369 КК України,
ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , зареєстрована за адресою: АДРЕСА_3 , проживає за адресою: АДРЕСА_4 , 
у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого частиною 4 статті 369 КК України,
ОСОБА_5 ,  ІНФОРМАЦІЯ_3 , зареєстрований та проживає за адресою: АДРЕСА_5 , громадянина України,
у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених частиною 5 статті 27 частиною 4 статті 369, частиною 4 статті 358 КК України,

В С Т А Н О В И В:

1. На розгляді у Вищому антикорупційному суді перебуває обвинувальний акт у кримінальному провадженні № 52023000000000358 від 03.08.2023 за обвинуваченням ОСОБА_6 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 369 КК України, ОСОБА_4 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 369 КК України, ОСОБА_5 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 5 ст. 27 ч. 4 ст. 369, ч. 4 ст. 358 КК України.
У зв`язку з неявкою обвинуваченого ОСОБА_6 до суду за викликом Суд ініціював питання про звернення застави в дохід держави, а прокурор заявила клопотання про збільшення розміру застави, застосованої до обвинуваченого ОСОБА_6 . 

2. У судовому засіданні сторони висловили такі позиції: 
2.1. Прокурор ОСОБА_3 просила звернути заставу в розмірі 30 000 000 грн в дохід держави, а також збільшити розмір застави до 100 000 000 грн. На її думку, такий розмір застави здатен забезпечити належну процесуальну поведінку обвинуваченого. Зазначила, що листки непрацездатності не є підтвердженням поважності причин неприбуття в судове засідання. Наголосила, що лікування в стаціонарі є поважною причиною неприбуття виключно за умови неможливості тимчасово залишити медичний заклад, однак відповідних підтверджуючих документів стороною захисту не надано. 
2.2. Захисник ОСОБА_7 повідомив, що з вересня 2024 року до середини жовтня 2025 року обвинувачений ОСОБА_6 кожного разу з`являвся в судові засідання та не подавав клопотання про відкладення у зв`язку зі станом здоров`я. Обвинувачений перебував на стаціонарному лікуванні у спеціалізованих медичних закладах протягом 79 днів, був тимчасово непрацездатним протягом 59 днів, а з 20.02.2026 є інвалідом ІІ групи. Після останнього оперування з 07.04.2026 по 17.04.2026 встановлено ряд діагнозів, а стан здоров`я обвинуваченого є тяжким і таким, що не дозволяє йому вести нормальну трудову діяльність. 
Стосовно неявки 21.04.2026 захисник пояснив, що він і обвинувачений не взяли участі в судовому засіданні з причин, які не залежали від їх волі, у зв`язку з часовими межами розгляду заяви про відвід. Об`єктивними даними підтверджується, що хвороба обвинуваченого не є інструментом затягування цієї судової справи. 
2.3. Захисник ОСОБА_13 підтримала позицію захисника ОСОБА_7 . Звернула увагу, що сторона захисту кожного разу надавала медичну документацію, яка вказувала на тяжкий стан здоров`я обвинуваченого. Зазначила про необхідність розглянути клопотання про скасування ухвали про накладення грошового стягнення до розгляду клопотання про стягнення в дохід держави частини застави. Наголосила, що жодного разу неявка обвинуваченого не визнана судом неповажною, заходи процесуального впливу не застосовувалися, а призначення ІІ-ої групи інвалідності під чсумнів не ставилося. Однією із поважних причин неявки обвинуваченого є перебування у закладах охорони здоров`я, а медична документація належним чином підтверджує вказаний факт, розуміння якого не вимагає спеціальних знань. Просила не звертати заставу з обвинуваченого в дохід держави.
2.4. Захисник ОСОБА_10 наголосив, що всі медичні документи надавалися в судові засідання своєчасно, а до 14.04.2026 суд не визнавав своїм рішенням неповажність причин неявки обвинуваченого. Просив врахувати Наказ від 01.07.2020 №2256/5/1491, в якому визначено перелік захворювань, які слугують підставою для звільнення засуджених від подальшого відбування покарань, серед яких є серцева недостатність. Вказане, на думку захисника, свідчить про тяжкість хвороби і поважність неявки у судові засідання. 
2.5. Захисник ОСОБА_9 зазначив, що застосування процесуальних заходів впливу щодо обвинуваченого за неявку в судове засідання 21.04.2026 виключає звернення застави в дохід застави за аналогічними підставами. Клопотання про збільшення розміру застави також не підлягає задоволенню, оскільки до ОСОБА_6 застосований запобіжний захід у виді застави не лише в цій справі, а й в іншому кримінальному провадженні, яке перебуває на стадії досудового розслідування. І збільшення застави призведе до неможливості її внесення з усіма передбаченими законом негативними наслідками. 
2.6. Захисник ОСОБА_11 наголосив, що у справі відсутні матеріали, які свідчать про роз`яснення заставодавцю його обов`язків. 
2.7. Захисник ОСОБА_12 підтримав позицію сторони захисту обвинуваченого ОСОБА_6 .
2.8. Заставодавець ОСОБА_15 в судове засідання не з`явився, був належним чином повідомлений через свого представника ОСОБА_7 . У відповідності до ч. 9 ст. 182 КПК України його неприбуття не перешкоджає проведенню судового засідання.

3. Заслухавши думку учасників, Суд дійшов таких висновків.
3.1. Відповідно до ч. 8 ст. 182 КПК України у разі, якщо обвинувачений, будучи належним чином повідомлений, не з`явився за викликом до суду без поважних причин чи не повідомив про причини своєї неявки, застава звертається в дохід держави та зараховується до спеціального фонду Державного бюджету України й використовується у порядку, встановленому законом для використання коштів судового збору.
Питання про звернення застави в дохід держави вирішується судом за клопотанням прокурора або за власною ініціативою суду в судовому засіданні за участю обвинуваченого та заставодавця в порядку, передбаченому для розгляду клопотань про обрання запобіжного заходу. 
3.2. Відповідно до ч. 2 ст. 318 КПК України судовий розгляд здійснюється в судовому засіданні з обов`язковою участю сторін кримінального провадження, крім випадків, передбачених цим Кодексом. Пунктом 1 ч. 7 ст. 42 КПК України передбачено, що обвинувачений зобов`язаний прибути за викликом до суду, а в разі неможливості прибути за викликом у призначений строк - заздалегідь повідомити про суд. Якщо обвинувачений, до якого не застосовано запобіжний захід у вигляді тримання під вартою, не прибув за викликом у судове засідання, суд відкладає судовий розгляд, призначає дату нового засідання і вживає заходів до забезпечення його прибуття до суду (ч.1 ст.323 КПК України).
3.3. Згідно з ч. 1 ст. 138 КПК України закріплено вичерпний перелік поважних причин неприбуття особи на виклик суду, серед яких зокрема тяжка хвороба або перебування в закладі охорони здоров`я у зв`язку з лікуванням або вагітністю за умови неможливості тимчасово залишити цей заклад. Відповідні обставини мають бути належним чином обґрунтовані та підтверджені.
3.4. Протягом цього судового розгляду Суд за клопотаннями сторони захисту відкладав значну кількість судових засідань, призначених, зокрема, на 11.11.2025, 25.11.2025, 02.12.2025, 12.12.2025, 29.12.2025, 13.01.2026, 20.02.2026, 23.02.2026, 09.04.2026, 14.04.2026 у зв`язку зі станом здоров`я обвинуваченого. На підтвердження неможливості участі ОСОБА_6 в судових засідань захист надавав різну медичну документацію - медичні довідки, копії листків непрацездатності, виписки із історії хвороби тощо, в переважній більшості яких не було зазначено про тяжку хворобу, неможливість тимчасово залишити заклад охорони здоров`я, в якому перебував ОСОБА_6 (що у процесуальному сенсі є поважними причинами неприбуття на виклик суду) або про неможливість участі обвинуваченого в засіданні в режимі відеоконференції із застосування власних технічних засобів. Разом з тим, Суд сприймав позицію сторони захисту і відкладав судові засідання; судовий розгляд у цьому провадженні фактично не відбувався протягом майже 6 місяців.
3.5. В ухвалі Вищого антикорупційного суду від 09.04.2026, якою відмовлено в задоволенні клопотання захисника ОСОБА_7 про зупинення провадження стосовно ОСОБА_6 , констатовано відсутність об`єктивних перешкод для участі обвинуваченого у судових засіданнях, у тому числі в режимі відеоконференції. Більше того, у судовому засіданні 09.04.2026 Суд окремо акцентував на обов`язку обвинуваченого з`явитися в судові засідання за викликом (як безпосередньо, так і дистанційно), підкресливши, що невиконання цього процесуального обов`язку без поважних причин може бути підставою для застосування заходів процесуального примусу, зокрема зміни запобіжного заходу, накладення грошового стягнення або привід. 
Так само, 14.04.2026 Суд звернув увагу на відсутність документів, які б свідчили про поважність причин неприбуття обвинуваченого в судове засідання, і повторно наголосив на можливості негативних процесуальних наслідків у зв`язку з неявкою ОСОБА_6 до суду за викликом. 
3.6. В контексті поставленого питання про стягнення застави в дохід держави, переважна частина доводів сторони захисту зосереджена навколо неприбуття обвинуваченого 21.04.2026. Втім, на даному етапі вичерпна правова оцінка поважності неприбуття вже надана в ухвалі від 21.04.2026, якою на ОСОБА_6 накладено грошове стягнення. Перегляд або скасування цього грошового стягнення не є предметом цього розгляду і підлягає окремому вирішенню в межах заявленого клопотання сторони захисту.
3.7. Натомість, стороною захисту не надано жодного підтвердження неможливості ОСОБА_6 брати участь у судових засіданнях у будь-якій формі, передбаченій КПК України. Посилання виключно на факт перебування обвинуваченого на стаціонарному лікуванні напередодні судового засідання саме по собі не свідчить про стан обвинуваченого, що унеможливлює його участь у судових засіданнях. Вказана обставина не виключає можливості тимчасово залишити медичний заклад за відсутності відповідних медичних протипоказань або забезпечити свою участь у режимі відеоконференції з власних технічних засобів. 
Суд також підкреслює, що у провадженні суду наявні медичні документи (висновок судово-медичної (комісійної) експертизи та довідка медичного закладу), які не містять заборон обвинуваченому брати участь в судових засіданнях, у тому числі дистанційно. Відтак, доводи сторони захисту ґрунтуються виключно на їх довільному тлумаченні медичних документів без наявності спеціальних знань. 
3.8. Суд не ставить під сумнів сам факт перенесення обвинуваченим хірургічних втручань, на які сторона захисту систематично посилається та які вже враховані судом в ухвалі від 09.04.2026. Втім, саме по собі існування вказаної обставини без врахування її актуального впливу на здатність обвинуваченого брати участь у судових засідання не може бути перманентною підставою для фактичного блокування судового розгляду. 
У цьому контексті Суд також відхиляє посилання на нормативно-правові акти, що закріплюють перелік тяжких захворювань, оскільки Наказ від 01.07.2020 є нерелевантним до обставин вказаної справи і регулює виключно сферу суспільних відносин, пов`язаних із виконанням покарань. Його положення не можуть бути застосовані для оцінки процесуальної здатності ОСОБА_6 брати участь у судовому засіданні. 
3.9. Встановлення обвинуваченому ІІ-ої групи інвалідності жодним чином не впливає на обсяг його процесуальних обов`язків та не звільняє від обов`язку прибувати за викликом до суду. Така обставина не є автоматичною презумпцією поважності неприбуття в судове засідання. Наявність інвалідності у ОСОБА_6 врахована Судом при вирішенні питання про застосування заходів процесуального впливу у зв`язку з його неприбуттям в судове засідання 21.04.2026. 
3.10. Суд також звертає увагу, що відсутність негайної процесуальної реакції Суду на неявку обвинуваченого не може автоматично тлумачитися як мовчазне визнання неявки поважною, а поведінки обвинуваченого - добросовісною та належною. Суд неодноразово акцентував стороні захисту на необхідності належного документального підтвердження неявки обвинуваченого, а також роз`яснював необхідність надання відповідних документів на наступному судовому засіданні. Проте, сторона захисту обмежувалась наданням виписок із медичних карток або листками непрацездатності, що не містять висновків про неспроможність обвинуваченого виконати процесуальний обов`язок. 
3.11. Таким чином, доводи сторони захисту про те, що причини неявки ОСОБА_6 в кожне судове засідання є поважними, є необґрунтованими, так само як і доводи про бездоганну процесуальну поведінку обвинуваченого. 
3.12. Незважаючи на це, а також на ініціативність Суду в питанні про звернення стягнення застави в дохід держави, Суд в актуальному контексті не вважає необхідним застосування такого заходу. 
По-перше, сам по собі факт порушення покладеного процесуального обов`язку не породжує автоматичного наслідку у вигляді стягнення застави чи її частини. Таке процесуальне реагування не має імперативного характеру та потребує у кожному конкретному випадку оцінки його необхідності, виправданості та співмірності. Інакше інститут застави із засобу забезпечення належної процесуальної поведінки трансформувався б у механізм автоматичного санкціонування, що не відповідає його правовій природі. Констатація порушення, його фіксація судом, попередження про наслідки подальших порушень і застосування грошового стягнення можуть бути достатніми для досягнення превентивної мети без застосування майнової санкції у виді звернення стягнення застави в дохід держави.
По-друге, застава за своєю суттю не є каральним інструментом і не призначена слугувати майновою відповідальністю за будь-яке, навіть встановлене, порушення процесуальних обов`язків. Її функціональне призначення полягає у забезпеченні належної поведінки учасника провадження та запобіганні ризикам, передбаченим кримінальним процесуальним законом. Саме тому вирішення питання про звернення застави не може бути відірване від оцінки характеру порушення, його наслідків та поведінки особи в цілому. 
По-третє, Суд бере до уваги, що допущене порушення не спричинило таких наслідків для провадження, які б об`єктивно вимагали застосування настільки інтенсивного заходу реагування, як звернення частини застави в дохід держави. Суд також виходить з того, що цілі забезпечення належної процесуальної поведінки у даному випадку можна вважати досягнутими менш суворими засобами процесуального реагування без звернення застави - ухвалою від 21.04.2026 накладено грошове стягнення, а подальшу процесуальну поведінку обвинуваченого можна розглядати як належну (про це свідчить участь обвинуваченого в судовому засіданні в режимі відеоконференції із застосуванням власних технічних засобів захисника). 
З огляду на це, Суд вбачає за можливе обмежитися попередньо застосованим заходом процесуального впливу у вигляді грошового стягнення, який виявився ефективним для належного виконання обвинуваченим своїх процесуальних обов`язків. 
3.13. У цьому контексті Суд також не враховує посилання захисника щодо нероз`яснення заставодавцю його процесуальних обов`язків, оскільки вказане прямо випливає з положень кримінального процесуального закону і судового рішення, яким застосовано запобіжний захід до обвинуваченого. Суд також відхиляє аргументи захисника ОСОБА_9 про неможливість повторного негативного наслідку шляхом звернення частини застави, адже грошове стягнення накладається безпосередньо на обвинуваченого, а стягнення частини застави стосується інтересів іншої особи - заставодавця. 
3.14. Стосовно клопотання прокурора про збільшення розміру застави Суд зазначає таке. Відповідно до КПК України, клопотання про зміну запобіжного заходу, у тому числі в частині збільшення розміру застави, підлягає розгляду у порядку, передбаченому для розгляду клопотань про застосування запобіжного заходу, зокрема в контексті форми, змісту та належного обґрунтування. Водночас, прокурор у судовому засіданні усно заявила відповідне клопотання, що унеможливлює 1) належну перевірку судом його відповідності вказаним вимогам процесуального закону та 2) правову оцінку викладеним у ньому доводам. 
За таких обставин подане клопотання не відповідає вимогам кримінального процесуального закону, що є самостійною підставою для відмови у його задоволенні і звільняє Суд від обов`язку оцінювати його обґрунтованість і доведеність.

Керуючись статтями 182, 369-372, 376 КПК України, Суд 

П О С Т А Н О В И В:

1.У зверненні частини застави в дохід держави відмовити.
2.У задоволенні клопотання прокурора про зміну запобіжного заходу шляхом збільшення розміру застави відмовити. 
3.Ухвала набирає законної сили з моменту її оголошення та окремому оскарженню не підлягає. Заперечення проти цієї ухвали можуть бути включені до апеляційної скарги на судове рішення, передбачене ч. 1 ст. 392 КПК.

Суддя         ОСОБА_16