ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД  РІШЕННЯ ІМЕНЕМ УКРАЇНИ	

09 червня 2026 року	Справа №160/3988/26 	

Дніпропетровський окружний адміністративний суд у складі: головуючого - судді Кучми К.С., розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження адміністративну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Рівненській області про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити певні дії,-

ВСТАНОВИВ:

Позивач звернулася до Дніпропетровського окружного адміністративного суду з позовною заявою, в якій з урахуванням її уточнень від 19.03.2026 року, просить:
- визнати протиправними дії Головного управління ПФУ в Рівненській області щодо відмови їй у призначенні та виплаті пенсії за віком, на підставі ст.26 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування", яка оформлена рішенням про відмову у призначенні пенсії від 25.06.2025 р. № 047250008017;
- зобов`язати Головне управління ПФУ в Рівненській області зарахувати їй для призначення пенсії в якості стажу, що дає право на пенсію за віком на підставі ст.26 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" періоди її роботи з 18.09.2006 року по 15.06.2015 року;
- зобов`язати Головне управління ПФУ в Рівненській області призначити і виплачувати їй пенсію за віком, на підставі ст.26 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування", з 18.02.2024 р. та виплатити заборгованість, що утворилася з 18.02.2024 року.
В обґрунтування заявлених позовних вимог позивачем зазначено, що станом на 18.02.2024 р. вона має загальний страховий стаж 21 років 05 місяців 14 днів, який надає право на пенсію за віком, відповідно до ст.26 Закону України "Про загальнообов?язкове державне пенсійне страхування". Так, рішенням Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 13.01.2025 року по справі №160/29676/24 визнано протиправним та скасовано рішення ГУ ПФУ в Рівненській області №047250008017 від 26.06.2024 року щодо відмови їй у призначенні та виплаті пенсії за віком на підставі ст.26 Закону України "Про загальнообов?язкове державне пенсійне страхування"; зобов?язано ГУ ПФУ в Рівненській області зарахувати їй для призначення пенсії в якості стажу, що дає право на пенсію за віком на підставі ст.26 Закону України "Про загальнообов?язкове державне пенсійне страхування" періоди її роботи з 13.08.1990 року по 29.01.1991 року, з 04.02.1991 року по 02.12.1992 року, з 01.08.1994 року по 31.01.1995 року; зобов`язано ГУ ПФУ в Рівненській області зарахувати їй до страхового стажу періоди її роботи в районах Крайньої Півночі з 13.08.1990 року по 31.12.1990 року з застосуванням пільгового коефіцієнту (один рік за один рік і шість місяців); зобов?язано ГУ ПФУ в Рівненській області повторно розглянути її заяву про призначення пенсії за віком від 18.06.2024 року, з урахуванням правової позиції, викладеної судом у цьому рішенні. Проте, відповідач 25.06.2025 виніс рішення про відмову у призначенні пенсії №047250008017 на виконання рішення суду №160/29676/24, яким в друге відмовив їй в призначенні пенсії за віком.
Так, в рішенні про відмову у призначенні пенсії № 047250008017 від 25.06.2025 вказане, що з урахування рішення суду та наданих документів її страховий стаж становить 20 років 03 місяців 12 днів, а тому в призначенні пенсії відмовлено, через недостатність страхового стажу - замість 21 року. Відповідач нарахував лише 20 років 03 місяців 12 днів. Про те, що не усі періоди трудової діяльності зараховані в рішенні про відмову у призначенні пенсії на виконання рішення суду №160/29676/24 не вказано. Відповідач перерахував періоди, які вказані в Формі "РС-право", проте вона з`ясувала, що період з 18.09.2006 р. по 15.06.2015 р. в Горлівському будинку-інтернаті для громадян похилого віку та інвалідів з геріатричним відділенням підсобного робітника, медсестри - роздавальниці, пенсійний орган безпідставно зараховує по 31.05.2014 р. Тобто, не зарахував період з 01.06.2014 р. по 15.06.2015 р.
Ухвалою Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 27.02.2026 року позовна заява була залишена без руху через невідповідність приписам ст.ст.160, 161 КАС України та запропоновано позивачу у десятиденний строк з дня отримання ухвали суду, усунути недоліки позовної заяви шляхом надання уточненої позовної заяви, в якій уточнити суб`єктний склад сторін та привести у відповідність найменування відповідача з кодом ЄДРПОУ.
На виконання ухвали суду, 19.03.2026 року позивачем були усунуті недоліки позовної заяви, а саме: надано уточнену позовну заяву.
Ухвалою суду від 24.03.2026 року прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження в адміністративній справі в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін.
Відповідачу позов з додатками та зазначена ухвала суду доставлені до його електронного кабінету 20.02.2026 року та 26.03.2026 року відповідно, що підтверджується відповідними довідками наявними в матеріалах справи. Але відзиву на позовну заяву, відповідач до теперішнього часу на адресу суду не надіслав. 
Дослідивши матеріали справи, враховуючи позицію позивача, викладену у позовній заяві, оцінивши докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному та об`єктивному розгляді обставин справи, суд встановив наступні обставини справи.
Судом встановлено, що 18.06.2024 позивач звернулася до Головного управління ПФУ в Дніпропетровській області із заявою про призначення пенсії за віком відповідно до Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування".
Вказана заява розглядалась за принципом екстериторіальності Головним управлінням ПФУ в Рівненській області.
Рішенням Головного управління ПФУ в Рівненській області від 26.06.2024 №047250008017 позивачу відмовлено у призначенні пенсії за віком. 
Судом також встановлено, що постановою Третього апеляційного адміністративного суду від 19.06.2025 року рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 13.01.2025 року у адміністративній справі №160/29676/24 залишено без змін, яким визнано протиправним та скасовано рішення Головного управління Пенсійного фонду в Рівненській області №047250008017 від 26.06.2024 року щодо відмови ОСОБА_1 у призначенні та виплаті пенсії за віком на підставі ст.26 Закону України "Про загальнообов?язкове державне пенсійне страхування"; зобов?язано Головне управління Пенсійного Фонду України в Рівненській області зарахувати ОСОБА_1 для призначення пенсії в якості стажу, що дає право на пенсію за віком на підставі ст.26 Закону України "Про загальнообов?язкове державне пенсійне страхування" періоди її роботи з 13.08.1990 року по 29.01.1991 року, з 04.02.1991 року по 02.12.1992 року, з 01.08.1994 року по 31.01.1995 року; зобов`язано Головне управління Пенсійного Фонду України в Рівненській області зарахувати ОСОБА_1 до страхового стажу періоди її роботи в районах Крайньої Півночі з 13.08.1990 року по 31.12.1990 року з застосуванням пільгового коефіцієнту (один рік за один рік і шість місяців); зобов?язано Головне управління Пенсійного фонду України в Рівненській області повторно розглянути заяву ОСОБА_1 про призначення пенсії за віком від 18.06.2024 року, з урахуванням правової позиції, викладеної судом у цьому рішенні.
На виконання рішення суду від 13.01.2025 року у адміністративній справі №160/29676/24 Головне управління ПФУ в Рівненській області повторно розглянуто заяву про призначення пенсії від 18.06.2024 та прийняло рішення про відмову у призначенні позивачу пенсії за віком через відсутність необхідного страхового стажу 21-31 рік. Цим рішенням розрахований страховий стаж - 20 років 03 місяців 12 днів.
Аналізуючи правовідносини, які виникли між сторонами, суд виходить з наступного.
Правовідносини, що виникають у сфері пенсійного забезпечення громадян регулюються Законом України "Про пенсійне забезпечення" від 05.11.1991 № 1788-XII (далі - Закон №1788-XII) та Законом України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" від 09.07.2003 №1058-ІV (далі - Закон № 1058-ІV).
Відповідно до статті 8 Закону № 1058-IV право на отримання пенсій та соціальних послуг із солідарної системи, зокрема, громадянами України, які застраховані згідно із цим Законом, досягли встановленого цим Законом пенсійного віку і мають необхідний для призначення відповідного виду пенсії страховий стаж.
Частиною першою статті 10 Закону №1058-IV передбачено, що особі, яка має одночасно право на різні види пенсії (за віком, по інвалідності, у зв`язку з втратою годувальника), призначається один із цих видів пенсії за її вибором.
Частиною першою статті 24 Закону № 1058-IV передбачено, що страховий стаж - період (строк), протягом якого особа підлягає загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню та за який щомісяця сплачені страхові внески в сумі не меншій, ніж мінімальний страховий внесок.
Період, протягом якого особа, яка підлягала загальнообов`язковому державному соціальному страхуванню на випадок безробіття, отримувала допомогу по безробіттю (крім одноразової її виплати для організації безробітним підприємницької діяльності), допомогу по частковому безробіттю, допомогу по частковому безробіттю на період дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2, та матеріальну допомогу в період професійної підготовки, перепідготовки або підвищення кваліфікації, включається до страхового стажу.
Частиною другою статті 24 Закону № 1058-IV визначено, що страховий стаж обчислюється територіальними органами Пенсійного фонду відповідно до вимог цього Закону за даними, що містяться в системі персоніфікованого обліку, а за періоди до впровадження системи персоніфікованого обліку - на підставі документів та в порядку, визначеному законодавством, що діяло до набрання чинності цим Законом, а також даних, включених на підставі цих документів до реєстру застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування.
Частиною четвертою статті 24 Закону № 1058-IV визначено, що періоди трудової діяльності та інші періоди, що враховувалися до стажу роботи для призначення пенсії до набрання чинності цим Законом, зараховуються до страхового стажу в порядку і на умовах, передбачених законодавством, що діяло раніше, крім випадків, передбачених цим Законом.
Частиною першою статті 56 Закону №1788-ХІІ визначено, що до стажу роботи зараховується робота, виконувана на підставі трудового договору на підприємствах, в установах, організаціях і кооперативах, незалежно від використовуваних форм власності та господарювання, а також на підставі членства в колгоспах та інших кооперативах, незалежно від характеру й тривалості роботи і тривалості перерв.
За змістом положень ст.62 Закону № 1788-ХІІ, основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. Порядок підтвердження наявного трудового стажу при відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній встановлюється Кабінетом Міністрів України.
Також, згідно зі статтею 48 КЗпП України, трудова книжка є основним документом про трудову діяльність працівника.
До трудової книжки заносяться відомості про роботу, заохочення та нагороди за успіхи в роботі на підприємстві, в установі, організації; відомості про стягнення до неї не заносяться.
Відповідно до ст.62 Закону №1788-XII постановою Кабінету Міністрів України від 12.08.1993 №637 затверджено Порядок підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній (надалі Порядок №637).
Пунктами 1, 2 Порядку №637 визначено, основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. За відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній трудовий стаж встановлюється на підставі інших документів, виданих за місцем роботи, служби, навчання, а також архівними установами. У разі коли документи про трудовий стаж не збереглися, підтвердження трудового стажу здійснюється органами Пенсійного фонду на підставі показань свідків.
Відповідно до пункту 3 Порядку №637 за відсутності трудової книжки, а також у тих випадках, коли в трудовій книжці відсутні необхідні записи або містяться неправильні чи неточні записи про періоди роботи, для підтвердження наявного трудового стажу приймаються довідки, виписки із наказів, особові рахунки і відомості на видачу заробітної плати, посвідчення, характеристики, письмові трудові договори і угоди з відмітками про їх виконання та інші документи, які містять відомості про періоди роботи.
Згідно із пунктом 20 вказаного Порядку № 637 у тих випадках, коли в трудовій книжці відсутні відомості, що визначають право на пенсії на пільгових умовах або за вислугу років, установлені для окремих категорій працівників, для підтвердження спеціального трудового стажу приймаються уточнюючі довідки підприємств, установ, організацій або їх правонаступників.
Аналіз наведених норм свідчить про те, що основним документом, що підтверджує стаж роботи є трудова книжка. Лише за відсутності трудової книжки або відсутності записів у ній, наявності неправильних чи неточних записів у трудовій книжці відповідач вправі вимагати від заявника подання додаткових документів на підтвердження страхового стажу.
Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 20.02.2018 по справі № 234/13910/17 та від 20.01.2021 року по справі № 588/647/17.
Як вбачається з матеріалів справи, рішенням Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 13.01.2025 року по справі №160/29676/24 визнано протиправним та скасовано рішення Головного управління Пенсійного фонду в Рівненській області №047250008017 від 26.06.2024 року щодо відмови ОСОБА_1 у призначенні та виплаті пенсії за віком на підставі ст.26 Закону України "Про загальнообов?язкове державне пенсійне страхування"; зобов?язано Головне управління Пенсійного Фонду України в Рівненській області зарахувати ОСОБА_1 для призначення пенсії в якості стажу, що дає право на пенсію за віком на підставі ст.26 Закону України "Про загальнообов?язкове державне пенсійне страхування" періоди її роботи з 13.08.1990 року по 29.01.1991 року, з 04.02.1991 року по 02.12.1992 року, з 01.08.1994 року по 31.01.1995 року; зобов`язано Головне управління Пенсійного Фонду України в Рівненській області зарахувати ОСОБА_1 до страхового стажу періоди її роботи в районах Крайньої Півночі з 13.08.1990 року по 31.12.1990 року з застосуванням пільгового коефіцієнту (один рік за один рік і шість місяців); зобов?язано Головне управління Пенсійного фонду України в Рівненській області повторно розглянути заяву ОСОБА_1 про призначення пенсії за віком від 18.06.2024 року, з урахуванням правової позиції, викладеної судом у цьому рішенні.
На виконання рішення суду від 13.01.2025 року у адміністративній справі №160/29676/24 Головне управління ПФУ в Рівненській області повторно розглянуто заяву про призначення пенсії від 18.06.2024 та прийнято рішення про відмову у призначенні позивачу пенсії за віком через відсутність необхідного страхового стажу 21-31 рік. Цим рішенням розрахований страховий стаж - 20 років 03 місяців 12 днів.
Як зазначає позивач у позовній заяві період з 18.09.2006 по 15.06.2015 в Горлівському будинку-інтернаті для громадян похилого віку та інвалідів з геріатричним відділенням підсобного робітника, медсестри - роздавальниці, відповідач безпідставне зараховує по 31.05.2014, та не зарахував період з 01.06.2014 по 15.06.2015.
Так, з дослідженої судом копії трудової книжки серії НОМЕР_1 , встановлено, що у ній містяться записи, зокрема про: періоди з 01.04.2009 по 15.06.2015р. працювала в Горлівському будинку-інтернаті для громадян похилого віку та інвалідів з геріатричним відділенням підсобного робітника, медсестри роздавальниці (Запис 28-29). 
Вищевказані записи у трудовій книжці виконані чітко, зрозуміло, не містять протиріч, та в повному обсязі містять інформацію про періоди роботи позивача та займані посади, реквізити відповідних наказів, на підставі яких вони внесені.
Із розрахунку в Формі "РС-право", період з 18.09.2006 по 15.06.2015 в Горлівському будинку-інтернаті для громадян похилого віку та інвалідів з геріатричним відділенням підсобного робітника, медсестри - роздавальниці, відповідач зараховує лише по 31.05.2014, не зарахував період з 01.06.2014 по 15.06.2015. Проте, відповідачем не обґрунтовано причин неврахування записів трудової книжки в частині спірного періоду.
Доказів визнання недостовірними записів у трудовій книжці щодо даних періодів роботи відповідачем суду не надано, а тому, їх безпідставно не взято до уваги відповідачем.
Відтак, дії відповідача щодо не зарахування в повному обсязі стажу роботи позивача за наявними в трудовій книжці записами є такими, що тягнуть за собою несприятливі наслідки для прав, свобод та її інтересів.
Суд також зазначає, що проводити планові та позапланові перевірки документів для оформлення пенсії, виданих підприємствами, установами та організаціями, а також поданих відомостей про застрахованих осіб, умови їх праці та інших відомостей, передбачених законодавством, для визначення права на пенсійні виплати; територіальні органи Пенсійного фонду України мають право згідно п.2 ч.1 ст.64 № Закону № 1058-IV. 
Таке право передбачене і в п.4.2 Порядку подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування", затвердженому постановою правління Пенсійного фонду України 25.11.2005 № 22-1, зареєстрованому в Міністерстві юстиції України 27.12.2005 р. № 1566/11846 (далі - Порядок 22-1).
Тому, з наведених норм права слідує, що перевірка достовірності виданих підприємством документів покладається на пенсійний орган, а сумніви останнього щодо обґрунтованості їх видачі, самі по собі не можуть бути підставою для відмови у врахуванні спірного періоду до стажу.
Аналогічний висновок викладений у постанові Верховного Суду від 21.02.2020 у справі №291/99/17.
Також, Верховний Суд у постанові від 08.02.2021 у справі №2487/68/17, дійшов висновку, що особа, яка звертається за отриманням пенсії, не може нести відповідальність за неналежне оформлення роботодавцем особових справ працівників, відсутність у них певних документів, їх умисне ненадання на запити уповноважених органів, зокрема під час проведення пенсійним органом зустрічних перевірок на предмет достовірності поданих йому на розгляд документів (в тому числі уточнюючих довідок) і обґрунтованості їх видачі, й так само за неналежне, неповне проведення пенсійним органом таких перевірок.
Суд також наголошує, що відповідно до ч.3 ст.44 Закону № 1058-IV, органи Пенсійного фонду мають право вимагати відповідні документи від підприємств, організацій і окремих осіб, видані ними для оформлення пенсії, а також в необхідних випадках перевіряти обґрунтованість їх видачі та достовірність поданих відомостей про осіб, які підлягають загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню, умови їх праці та інших відомостей, передбачених законодавством для визначення права на пенсію. На такі перевірки не поширюється дія положень законодавства про здійснення державного нагляду (контролю) у сфері господарської діяльності.
Відповідач не був позбавлений права у разі наявності в них сумнівів звертатися із відповідними листами, запитами до підприємств, установ, організацій, з метою отримання інформації, в тому числі, документів, які містять відомості про періоди роботи позивача, характер праці, посади, провести відповідні зустрічні звірки тощо. В цьому випадку пенсійний орган не надав суду доказів вчинення таких дій.
Таким чином, досліджені докази підтверджують роботу позивача.
Отже, періоди роботи позивача з 01.06.2014 року по 15.06.2015 року, має бути врахований до стажу роботи позивача, а тому, позовні вимоги в цій частині є обґрунтованими і підлягають до задоволення.
При цьому, суд не знаходить підстав для задоволення вимоги позивача зобов`язати відповідача зарахувати до її страхового стажу періоди роботи з 18.09.2006 по 31.05.2014, оскільки цей період вже зарахований відповідачем, що вбачається із розрахунку РС-право, та не підлягає повторному зарахуванню.
За таких обставин, слід визнати протиправним та скасувати рішення Головного управління ПФУ в Рівненській області від 25.06.2025 р. №047250008017 щодо відмови позивачу у призначенні та виплаті пенсії за віком, на підставі ст.26 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування".
Щодо зобов`язання відповідача визнати право позивача на пенсію за віком на підставі ст.26 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" з 18.02.2024 року, призначити та виплачувати пенсію за віком на підставі ст.26 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування", суд зазначає наступне.
Згідно зі статтею 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, яка ратифікована Законом № 475/97-ВР від 17.07.1997, кожен, чиї права та свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження.
Отже, ефективний засіб правого захисту у розумінні статті 13 Конвенції повинен забезпечити поновлення порушеного права і одержання особою бажаного результату; винесення рішень, які не призводять безпосередньо до змін в обсязі прав та забезпечення їх примусової реалізації, не відповідає розглядуваній міжнародній нормі.
При цьому, суд зазначає, що до компетенції суду не належить здійснення призначення пенсії та первісного визначення права особи на призначення пенсії, а здійснюється лише контроль легальності рішень, дій або бездіяльності відповідача щодо вказаних питань.
Суд не може підміняти пенсійний орган, уповноважений на виконання функцій з розрахунку та призначення пенсій громадянам, та на свій розсуд розраховувати страховий стаж позивача.
Отже, виходячи зі змісту наведених норм законодавства та враховуючи встановлені обставини справи, суд приходить до висновку, що порушені права позивача підлягають захисту шляхом зобов`язання належний орган призначення повторно розглянути заяву позивача про призначення пенсії за віком від 18.06.2024 року, з урахуванням правової оцінки, наданої судом у даному рішенні.
Суд також застосовує позицію ЄСПЛ, сформовану в пункті 58 рішення у справі "Серявін та інші проти України" (№ 4909/04): згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються; хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент; міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі "Руїс Торіха проти Іспанії" (Ruiz Torija v. Spain) №303-A, пункт 29).
Відповідно до ч.2 ст.2 КАС України, у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи несправедливій дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.
Частиною 1 статті 9 КАС України визначено, що розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.
Згідно із частинами 1, 2 статті 77 КАС України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.
В силу ч.3 ст.90 КАС України, суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.
З огляду на вищевикладене, суд дійшов висновку, що позовну заяву слід задовольнити частково з викладених вище підстав.
Вирішуючи питання щодо розподілу судових витрат, суд зазначає наступне.
Вирішуючи питання щодо розподілу судових витрат між сторонами, суд виходить з наступного.
Згідно з ч.3 ст.139 КАС України при частковому задоволенні позову судові витрати покладаються на обидві сторони пропорційно до розміру задоволених позовних вимог.
Враховуючи, що позовну заяву задоволено частково, слід повернути позивачу частину судових витрат по справі в розмірі 665,60 грн. (1331,20 грн. : 2) за рахунок бюджетних асигнувань відповідача.
На підставі викладеного та керуючись ст.ст.8, 9, 72, 77, 132, 139, 241 - 246, 250, 262 КАС України, суд, 

УХВАЛИВ:

Позовну заяву - задовольнити частково.
Визнати протиправним та скасувати рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Рівненській області від 25.06.2025 р. № 047250008017 щодо відмови ОСОБА_1 у призначенні та виплаті пенсії за віком, на підставі ст.26 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування".
Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Рівненській області зарахувати ОСОБА_1 для призначення пенсії в якості стажу, що дає право на пенсію за віком на підставі ст.26 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" періоди роботи з 01.06.2014 року по 15.06.2015 року.
Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Рівненській області повторно розглянути заяву ОСОБА_1 про призначення пенсії за віком від 18.06.2024 року, з урахуванням правової позиції, викладеної судом у цьому рішенні.
У задоволенні решти позовної заяви - відмовити.
Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Пенсійного фонду України в Рівненській області (33028, Рівненський р-н, Рівненська обл., м.Рівне, вул.Борисенка Олександра, буд.7, код ЄДРПОУ 21084076) на користь ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , рнокпп НОМЕР_2 ) судові витрати по справі у розмірі 665,60 грн.
Рішення суду набирає законної сили відповідно до ст.255 КАС України та може бути оскаржене в порядку та у строки, встановлені ст.ст.295, 297 КАС України.

Суддя К.С. Кучма