Справа № 560/15916/25
	
РІШЕННЯ
іменем України

22 червня 2026 року	м. Хмельницький	

Хмельницький окружний адміністративний суд в особі головуючого-судді Печеного Є.В., розглянувши адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до ІНФОРМАЦІЯ_1 про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити дії,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 (далі – позивач) звернувся до суду з позовом, у якому просить: визнати дії відповідача протиправними; зобов`язати відповідача зняти його з розшуку; зобов`язати відповідача зняти його з військового обліку у зв`язку зі станом здоров`я.
Із змісту позовної заяви суд установив, що під діями відповідача, які позивач просить визнати протиправними, він має на увазі дії щодо внесення відомостей про його розшук, звернення до органів Національної поліції щодо його доставлення до територіального центру комплектування та соціальної підтримки, а також невчинення дій, яких, на думку позивача, відповідач був зобов`язаний вчинити з огляду на його стан здоров`я.
Ухвалою суду від 16.09.2025 відкрито провадження в адміністративній справі; ухвалено розглянути справу за правилами спрощеного позовного провадження.
Згідно із позовною заявою, позивач позовні вимоги підтримує та просить їх задовольнити повністю з таких підстав. 
Зазначає, що перебуває на військовому обліку, є особою з інвалідністю III групи, має захворювання лівого колінного суглоба та наслідки перенесеної черепно-мозкової травми. 
На його думку, відповідачу було відомо про ці обставини, однак замість належного оформлення правового статусу позивача відповідач ініціював щодо нього заходи, пов`язані з розшуком та доставленням до ТЦК та СП.
На обґрунтування позову позивач посилається на те, що він звертався до відповідача із заявами щодо оформлення відстрочки від призову під час мобілізації, а листом від 09.06.2025 відповідач повідомив про комісійно прийняте рішення щодо надання йому відстрочки від призову на військову службу під час мобілізації. 
Стверджує, що у його військово-обліковому документі міститься відмітка про розшук ТЦК та СП від 05.05.2025. 
Позивач вважає, що відповідач безпідставно ініціював його доставлення до ТЦК та СП замість належного вирішення питання щодо відстрочки, а з огляду на стан здоров`я він підлягає не лише оформленню відстрочки, а й зняттю з військового обліку.
Відповідач правом на подачу відзиву не скористався, а тому, суд, на підставі ч. 2 ст. 175 КАС України, вирішує спір за наявними матеріалами справи. 
Дослідивши матеріали справи, суд встановив такі обставини.
Позивач перебуває на військовому обліку в ІНФОРМАЦІЯ_2 з 07.12.2018 та має тимчасове посвідчення військовозобов`язаного № НОМЕР_1 від 07.12.2018. 
Із наданих до суду пенсійного посвідчення та інших медичних документів убачається, що позивач є особою з інвалідністю III групи; строк дії пенсійного посвідчення зазначений до 28.02.2026, а строк дії довідки МСЕК - до 01.03.2026. 
Отже, матеріалами справи підтверджено, що на час виникнення спірних правовідносин позивач мав документально підтверджений статус особи з інвалідністю III групи.
Судом також установлено, що 26.03.2025 та 02.04.2025 позивач звертався до відповідача із заявами, у яких просив вирішити питання, пов`язані з наданням йому відстрочки від призову під час мобілізації. 
14.04.2025 представник позивача звернувся до відповідача з адвокатським запитом щодо надання інформації про результати розгляду заяви позивача. 
Ці обставини підтверджують, що позивач вчиняв активні дії, спрямовані на оформлення свого правового статусу в порядку, передбаченому законодавством.
Листом від 09.06.2025 відповідач повідомив, що за результатами розгляду заяви ОСОБА_1 комісійно прийнято рішення щодо відстрочки від призову на військову службу під час мобілізації, з посиланням на повідомлення від 03.04.2025 № 4354. 
У цьому ж листі зазначено, що для реалізації відстрочки позивачу необхідно повторно звернутися із заявою до комісії ІНФОРМАЦІЯ_1 . 
Отже, сам відповідач письмово підтвердив, що питання щодо відстрочки позивача розглядалося і що комісійне рішення про відстрочку було прийнято.
Із копії військово-облікового документа, долученої до позовної заяви, вбачається, що щодо позивача міститься відмітка: «Вас розшукує ТЦК від 05.05.2025». 
Ця відмітка є належним письмовим доказом того, що станом щонайменше на момент звернення до суду щодо позивача існували внесені відповідачем відомості про розшук.
13.06.2025 позивач звернувся зі скаргою до військової прокуратури Хмельницького гарнізону, в якій просив зняти відмітку про розшук і видати йому довідку про відстрочку строком на шість місяців. 
Із цього документа вбачається, що станом на зазначену дату сам позивач пов`язував захист свого права насамперед із питанням оформлення відстрочки, а не з наявністю вже прийнятого компетентним органом рішення про виключення його з військового обліку.
23.10.2025 позивач подав до суду супровідний лист про долучення до матеріалів справи відповіді ІНФОРМАЦІЯ_3 від 07.10.2025 № 12116 на його заяву від 01.07.2025.
Із листа відповідача від 07.10.2025 № 12116 вбачається, що відповідач повідомив позивача про можливість оформлення відстрочки через застосунок «Резерв+». 
У цьому ж листі відповідач зазначив, що позивачу було направлено повістку № 2923916 на 24.03.2025 о 15:00, однак він не з`явився, а тому до органу Національної поліції було скеровано електронне звернення про його розшук та доставлення до ТЦК та СП для складення матеріалів про адміністративне правопорушення. 
Також у листі вказано, що зняття з розшуку відбувається виключно за особистої присутності особи та після складення протоколу. 
Отже, зазначений лист фактично відображає правову позицію відповідача щодо підстав оспорюваних дій.
Разом із тим, матеріали справи не містять: копії повістки № 2923916; доказів направлення або вручення позивачу цієї повістки; копії електронного звернення відповідача до органу Національної поліції; інших документів, які б підтверджували наявність станом на 05.05.2025 установлених законом передумов для звернення відповідача до органів Національної поліції щодо доставлення позивача до ТЦК та СП; постанови військово-лікарської комісії, довідки ВЛК або свідоцтва про хворобу, оформлених відповідно до Положення № 402, якими було б установлено непридатність позивача до військової служби з виключенням з військового обліку. 
Отже, частина обставин, на які посилається відповідач як на підставу правомірності своїх дій, документально не підтверджена, тоді як частина обставин, на які посилається позивач як на підставу вимоги про виключення з військового обліку, також не підтверджена належним доказом спеціальної форми.
З огляду на викладене вище, наявними в матеріалах справи доказами підтверджено, що позивач перебуває на військовому обліку, є особою з інвалідністю III групи, звертався із заявами щодо оформлення відстрочки, що відповідач повідомляв про прийняте рішення щодо відстрочки, а також що у військово-обліковому документі позивача міститься відмітка про розшук ТЦК та СП від 05.05.2025. 
Разом із тим, належними та допустимими доказами не підтверджено факт належного виклику позивача за повісткою № 2923916, факт її вручення або направлення, а також факт існування станом на 05.05.2025 достатніх правових підстав для звернення відповідача до органів Національної поліції щодо доставлення позивача до ТЦК та СП.
Надаючи оцінку спірним правовідносинам, суд виходить із такого.
Відповідно до ч. 2 ст. 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Згідно із ч. 2 ст. 2 КАС України, у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.
Також суд вказує на те, що адміністративний суд перевіряє рішення, дії чи бездіяльність суб`єктів владних повноважень ретроспективно, тобто зважаючи на ті обставини, які існували у минулому на момент прийняття оспорюваного рішення, вчинення дій або бездіяльності.
Отже, суд, оцінюючи оспорювані рішення, дії або бездіяльність виходить лише з тих мотивів, якими керувався суб`єкт владних повноважень при прийнятті рішень, вчиненні дій або бездіяльності.
Такий підхід неодноразово відображений у практиці Верховного Суду при вирішенні публічно-правових спорів, зокрема, у постанові від 21.05.2019 у справі № 0940/1240/18.
За ч. 2 ст. 77 КАС України, в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.
Суб`єкт владних повноважень повинен подати суду всі наявні у нього документи та матеріали, які можуть бути використані як докази у справі.
У силу статті 65 Конституції України, захист Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, шанування її державних символів є обов`язком громадян України. Громадяни відбувають військову службу відповідно до закону.
Згідно з пунктом 20 частини першої статті 106 Конституції України, передбачено, що Президент України приймає відповідно до закону рішення про загальну або часткову мобілізацію та введення воєнного стану в Україні або в окремих її місцевостях у разі загрози нападу, небезпеки державній незалежності України.
Так, Указом Президента України від 24 лютого 2022 року № 64/2022 «Про введення воєнного стану в Україні» у зв`язку з військовою агресією російської федерації проти України, на підставі пропозиції Ради національної безпеки і оборони України, відповідно до пункту 20 частини першої статті 106 Конституції України, Закону України «Про правовий режим воєнного стану» постановлено ввести в Україні воєнний стан із 05 години 30 хвилин 24 лютого 2022 року строком на 30 діб.
Також Указом Президента України від 24 лютого 2022 року № 69/2022 оголошено загальну мобілізацію, яка проводиться на всій території України протягом 90 діб із дня набрання чинності цим Указом.
У подальшому Указами Президента України воєнний стан продовжувався. Станом на дату розгляду справи воєнний стан в Україні триває.
Так, Закон України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію» від 21.10.1993 № 3543-XII (далі – Закон № 3543-XII у редакції станом на дату виникнення спірних правовідносин) встановлює правові основи мобілізаційної підготовки та мобілізації в Україні, визначає засади організації цієї роботи, повноваження органів державної влади, інших державних органів, органів місцевого самоврядування, а також обов`язки підприємств, установ і організацій незалежно від форми власності (далі - підприємства, установи і організації), повноваження і відповідальність посадових осіб та обов`язки громадян щодо здійснення мобілізаційних заходів.
Відповідно до частини третьої статті 22 Закону № 3543-XII, у разі отримання повістки про виклик до територіального центру комплектування та соціальної підтримки громадянин зобов`язаний з`явитися у зазначені у ній місце та строк.
Зі змісту цієї норми випливає, що юридично значущою передумовою виникнення обов`язку з`явитися є саме факт отримання відповідного виклику.
Згідно з пунктом 2 частини першої статті 23 Закону № 3543-XII, не підлягають призову на військову службу під час мобілізації військовозобов`язані визнані в установленому порядку особами з інвалідністю або відповідно до висновку військово-лікарської комісії тимчасово непридатними до військової служби за станом здоров`я на термін 6-12 місяців (з наступним проходженням військово-лікарської комісії). 
Відповідно до частини сьомої статті 23 Закону № 3543-XII, перевірка підстав щодо надання військовозобов`язаним відстрочки від призову на військову службу під час мобілізації та її оформлення здійснюється територіальними центрами комплектування та соціальної підтримки.
За частиною восьмою статті 23 Закону № 3543-XII, відстрочка від призову на військову службу під час мобілізації може оформлюватися за допомогою Єдиного державного реєстру призовників, військовозобов`язаних та резервістів на підставі даних, отриманих з інших державних реєстрів або баз даних, які підтверджують, що військовозобов`язаний має право на одну з вищезазначених відстрочок. Порядок оформлення відстрочки від призову на військову службу під час мобілізації за допомогою цього реєстру визначається Кабінетом Міністрів України.
Отже, суд виходить з того, що інвалідність сама по собі є нормативною підставою для оформлення відстрочки, але порядок реалізації цього права визначається законом і підзаконними актами.
Закон України «Про військовий обов`язок і військову службу» від 25.03.1992 № 2232-XII (далі – Закон № 2232-XII у редакції станом на дату виникнення спірних правовідносин) здійснює правове регулювання відносин між державою і громадянами України у зв`язку з виконанням ними конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, а також визначає загальні засади проходження в Україні військової служби.
Відповідно до статті 37 Закону № 2232-XII, взяттю на військовий облік призовників, військовозобов`язаних та резервістів у територіальних центрах комплектування та соціальної підтримки, у Центральному управлінні або регіональних органах Служби безпеки України, у відповідних підрозділах розвідувальних органів України підлягають громадяни України: 1) на військовий облік призовників (крім Служби безпеки України, розвідувальних органів України) віком до 25 років: які відповідно до статті 14 цього Закону взяті на військовий облік; які є призовниками, що прибули з інших місцевостей (адміністративно-територіальних одиниць) України або з-за кордону на нове місце проживання; які набули громадянство України; які прибули після відбування покарання з установ виконання покарань, якщо раніше не перебували на військовому обліку; які припинили альтернативну (невійськову) службу достроково і відповідно до Закону України "Про альтернативну (невійськову) службу" підлягають взяттю на військовий облік призовників; які відраховані із закладів фахової передвищої військової освіти, вищих військових навчальних закладів, військових навчальних підрозділів закладів вищої освіти та не пройшли базову загальновійськову підготовку; жінки, які виявили бажання проходити базову військову службу, безпосередньо перед направленням на базову військову службу; 2) на військовий облік військовозобов`язаних: які звільнені з військової служби в запас та не зараховані до військового оперативного резерву; призовники, які пройшли базову загальновійськову підготовку з додержанням умов, передбачених статтею 10-1 цього Закону; які припинили альтернативну (невійськову) службу в разі закінчення строку її проходження або достроково відповідно до Закону України "Про альтернативну (невійськову) службу" та підлягають взяттю на військовий облік військовозобов`язаних; військовозобов`язані, які прибули з інших місцевостей (адміністративно-територіальних одиниць) України або з-за кордону на нове місце проживання; які набули громадянство України і згідно з цим Законом підлягають взяттю на облік військовозобов`язаних; зняті з військового обліку Збройних Сил України, Служби безпеки України, розвідувальних органів України відповідно за рішенням Міністерства оборони України, Служби безпеки України, розвідувальних органів України; які відповідно до статті 18 цього Закону звільнені від направлення для проходження базової військової служби; які досягли 25-річного віку під час перебування на військовому обліку призовників; які звільнені із служби у військовому резерві та не досягли граничного віку перебування в запасі; які старші 25 років і раніше не перебували на військовому обліку; які прибули після відбування покарання з установ виконання покарань; призовники, які отримали спеціальні звання рядового, сержантського, офіцерського (начальницького) складу; жінки з дотриманням умов, передбачених частиною одинадцятою статті 1 цього Закону; які отримали військові звання офіцерського складу після проходження військової підготовки за програмою підготовки офіцерів запасу; 3) на військовий облік резервістів: які зараховані до військового оперативного резерву; які уклали контракт про проходження служби у військовому резерві Збройних Сил України та інших військових формувань; резервісти, які прибули з інших місцевостей (адміністративно-територіальних одиниць) України на нове місце проживання.
Громадянам України, взятим на військовий облік, роз`яснюються права та обов`язки, правила військового обліку та відповідальність за порушення цих правил.
Взяттю на військовий облік військовозобов`язаних підлягають жінки, які належать до категорій, зазначених у частині одинадцятій статті 1 цього Закону.
Призовники, військовозобов`язані та резервісти після прибуття до нового місця проживання зобов`язані в семиденний строк стати на військовий облік.
У разі декларування місця проживання особи за декларацією про місце проживання, поданою в електронній формі засобами Єдиного державного вебпорталу електронних послуг, взяття на військовий облік призовників, військовозобов`язаних та резервістів здійснюється відповідними районними (міськими) територіальними центрами комплектування та соціальної підтримки на підставі відомостей про призовників, військовозобов`язаних та резервістів в електронній формі, надісланих органами реєстрації через Єдину інформаційну систему Міністерства внутрішніх справ України до Єдиного державного реєстру призовників, військовозобов`язаних та резервістів.
У період проведення мобілізації (крім цільової) та/або протягом дії воєнного стану призовники, військовозобов`язані та резервісти, які залишили або покинули своє місце проживання, зобов`язані в семиденний строк з дати взяття на облік внутрішньо переміщеної особи стати на військовий облік у територіальному центрі комплектування та соціальної підтримки за місцем перебування на обліку внутрішньо переміщеної особи (військовозобов`язані та резервісти Служби безпеки України - у Центральному управлінні або регіональних органах Служби безпеки України, а військовозобов`язані та резервісти розвідувальних органів України - у зазначений строк повідомити про зміну місця проживання відповідному підрозділу розвідувальних органів України).
Зняттю з військового обліку призовників, військовозобов`язаних та резервістів у відповідних районних (міських) територіальних центрах комплектування та соціальної підтримки (військовозобов`язаних та резервістів Служби безпеки України - у Центральному управлінні або регіональних органах Служби безпеки України, військовозобов`язаних та резервістів розвідувальних органів України - у відповідному підрозділі розвідувальних органів України) підлягають громадяни України: 1) з військового обліку призовників (крім Служби безпеки України, розвідувальних органів України): які досягли 25-річного віку; які вибули в іншу місцевість (адміністративно-територіальну одиницю) України і стали на військовий облік в іншому районному (міському) територіальному центрі комплектування та соціальної підтримки за новим місцем проживання; які призвані, направлені чи прийняті на військову службу або навчання у закладах фахової передвищої військової освіти, вищих військових навчальних закладах та військових навчальних підрозділах закладів вищої освіти; які пройшли базову загальновійськову підготовку; які відповідно до статті 18 цього Закону звільнені від направлення для проходження базової військової служби як непридатні до військової служби за станом здоров`я - після підтвердження рішення комісією вищого рівня; які отримали спеціальні звання рядового, сержантського, офіцерського (начальницького) складу; які направлені на альтернативну (невійськову) службу; які направлені для відбування покарання до установ виконання покарань або до яких застосовано примусові заходи медичного характеру; які отримали військові звання офіцерського складу після проходження військової підготовки за програмою підготовки офіцерів запасу; 2) з військового обліку військовозобов`язаних: які вибули в іншу місцевість (адміністративно-територіальну одиницю) України і стали на військовий облік за новим місцем проживання; які призвані чи прийняті на військову службу або навчання у закладах фахової передвищої військової освіти, вищих військових навчальних закладах та військових навчальних підрозділах закладів вищої освіти; які направлені для відбування покарання до установ виконання покарань або до яких застосовано примусові заходи медичного характеру; які зараховані до військового оперативного резерву; в інших випадках - за рішенням Міністерства оборони України, Служби безпеки України, розвідувальних органів України; 3) з військового обліку резервістів: які вибули в іншу місцевість (адміністративно-територіальну одиницю) України і стали на військовий облік за новим місцем проживання; які призвані чи прийняті на військову службу або навчання у закладах фахової передвищої військової освіти, вищих військових навчальних закладах та військових навчальних підрозділах закладів вищої освіти; які прийняті на службу до органів і підрозділів цивільного захисту; які досягли граничного віку перебування на службі у військовому резерві або виключені з військового оперативного резерву; які направлені для відбування покарання до установ виконання покарань або до яких застосовано примусові заходи медичного характеру; в інших випадках - за рішенням Міністерства оборони України, Служби безпеки України, розвідувальних органів України.
Виключенню з військового обліку у відповідних районних (міських) територіальних центрах комплектування та соціальної підтримки (військовозобов`язаних та резервістів Служби безпеки України - у Центральному управлінні або регіональних органах Служби безпеки України, військовозобов`язаних та резервістів розвідувальних органів України - у відповідному підрозділі розвідувальних органів України) підлягають громадяни України, які: 1) померли або визнані в установленому законом порядку безвісно відсутніми або оголошені померлими; 2) припинили громадянство України; 3) визнані непридатними до військової служби; 4) досягли граничного віку перебування в запасі.
У громадянина, якого виключено з військового обліку відповідно до пунктів 3 та 4 цієї частини, військово-обліковий документ не вилучається. До військово-облікового документа громадянина вносяться дані про виключення із військового обліку.
За пунктом 79 Порядку організації та ведення військового обліку призовників, військовозобов`язаних та резервістів, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 30.12.2022 № 1487 «,Про затвердження Порядку організації та ведення військового обліку призовників, військовозобов`язаних та резервістів» (далі – Порядок № 1487 у редакції станом на дату виникнення спірних правовідносин), районні (міські) територіальні центри комплектування та соціальної підтримки, серед іншого: здійснюють взяття, зняття або виключення з військового обліку призовників, військовозобов`язаних та резервістів у випадках, передбачених законодавством; звертаються в установленому законом порядку до органів Національної поліції (у разі неможливості складення протоколу про адміністративне правопорушення на місці його вчинення) для доставлення осіб, які скоїли адміністративні правопорушення, передбачені статтями 210, 210-1 Кодексу України про адміністративні правопорушення, з метою складення протоколів про адміністративні правопорушення, до відповідного районного (міського) територіального центру комплектування та соціальної підтримки, в якому ця особа перебуває (повинна перебувати) на військовому обліку, з урахуванням вимог абзацу третього пункту 56 цього Порядку; повідомляють Національній поліції про відсутність підстав для адміністративного затримання та доставлення призовників, військовозобов`язаних та резервістів, щодо яких надсилалося звернення відповідно до вимог абзацу третього пункту 56 цього Порядку. Таке повідомлення має містити прізвище, власне ім`я та по батькові (за наявності), адресу задекларованого/зареєстрованого місця проживання (перебування), дату народження, інші дані (за наявності), а також унікальний вихідний номер та кваліфікований електронний підпис уповноваженої особи.
За пунктом 81 Порядку № 1487, взяття на військовий облік призовників, військовозобов`язаних та резервістів у районних (міських) територіальних центрах комплектування та соціальної підтримки, органах СБУ, відповідних підрозділах розвідувальних органів здійснюється за їх особистої присутності (крім випадків, визначених у пунктах 15, 15-1 цього Порядку та підпункті 10-1 пункту 1 додатка 2). При цьому взяття на військовий облік здійснюється за умови наявності паспорта громадянина України (паспорта громадянина України для виїзду за кордон у випадку подання заяви про взяття на військовий облік через закордонну дипломатичну установу України згідно з підпунктом 10-1 пункту 1 додатка 2) та військово-облікового документа у разі, якщо він видавався та не був втрачений.
Особиста присутність призовників, військовозобов`язаних та резервістів для зняття або виключення з військового обліку у районних (міських) територіальних центрах комплектування та соціальної підтримки, органах СБУ, відповідних підрозділах розвідувальних органів не обов`язкова.
Згідно з пунктом 30 Порядку проведення призову громадян на військову службу під час мобілізації, на особливий період, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 16.05.2024 № 560 «Про затвердження Порядку проведення призову громадян на військову службу під час мобілізації, на особливий період» (далі – Порядок № 560 у редакції станом на дату виникнення спірних правовідносин), повістка може формуватися за допомогою Єдиного державного реєстру призовників, військовозобов`язаних та резервістів або оформлюватися на бланку, який заповнюється представником районного (міського) територіального центру комплектування та соціальної підтримки.
У разі формування повістки за допомогою Єдиного державного реєстру призовників, військовозобов`язаних та резервістів керівник районного (міського) територіального центру комплектування та соціальної підтримки або його відділу накладає на повістку кваліфікований електронний підпис у день її формування.
У разі оформлення повістки на бланку керівник районного (міського) територіального центру комплектування та соціальної підтримки або його відділу засвідчує її особистим підписом та скріплює гербовою печаткою.
Реєстраційний номер повістки фіксується в Єдиному державному реєстрі призовників, військовозобов`язаних та резервістів або Журналі реєстрації виданих для оповіщення повісток за формою згідно з додатком 3.
Для оповіщення військовозобов`язаних та резервістів розвідувальних органів України чи СБУ бланк повістки оформляється зазначеними органами. Порядок оформлення повісток, їх підпис та реєстрація визначаються розвідувальними органами України, СБУ.
Отже, належним доказом існування і змісту виклику є сама повістка або інші документи, що підтверджують її оформлення та доведення до відома особи.
За статтею 259 Кодексу України про адміністративні правопорушення (у редакції станом на дату виникнення спірних правовідносин), з метою складення протоколу про адміністративне правопорушення в разі неможливості скласти його на місці вчинення правопорушення, якщо складення протоколу є обов`язковим, порушника може бути доставлено в поліцію, в підрозділ Військової служби правопорядку у Збройних Силах України чи до органу Державної прикордонної служби України, штабу громадського формування з охорони громадського порядку і державного кордону, чи громадського пункту з охорони громадського порядку поліцейським, посадовою особою Військової служби правопорядку у Збройних Силах України, військовослужбовцем чи працівником Державної прикордонної служби України або членом громадського формування з охорони громадського порядку і державного кордону, а при порушенні законодавства про державну таємницю - до органів Служби безпеки України її співробітником. Доставлення порушника з числа кадрових співробітників розвідувального органу України при виконанні ним своїх службових обов`язків здійснюється тільки у присутності офіційного представника цього органу.
Отже, сам механізм доставлення особи для складення протоколу передбачений законом, однак його застосування потребує наявності встановлених законом передумов та їх документального підтвердження.
За пунктом 1.2 глави 1 розділу I Положення про військово-лікарську експертизу в Збройних Силах України, затвердженого наказом Міністерства оборони України від 14.08.2008 № 402 «,Про затвердження Положення про військово-лікарську експертизу в Збройних Силах України» (далі – Положення № 402 у редакції станом на дату виникнення спірних правовідносин), військово-лікарська експертиза визначає придатність за станом здоров`я до військової служби призовників, військовослужбовців, військовозобов`язаних та резервістів, установлює причинний зв`язок захворювань, травм (поранень, контузій, каліцтв) з військовою службою та визначає необхідність і умови застосування медико-соціальної реабілітації та допомоги військовослужбовцям.
Військово-лікарська експертиза - це: медичний огляд призовників; військовослужбовців та членів їхніх сімей (крім членів сімей військовослужбовців, які проходять базову військову службу); військовозобов`язаних, резервістів (кандидатів у резервісти); громадян, які приймаються на військову службу за контрактом; кандидатів на навчання у вищих військових навчальних закладах, військових навчальних підрозділах закладів вищої освіти та закладах фахової передвищої військової освіти (далі - ВВНЗ), ліцеїстів військових (військово-морських, військово-спортивних) ліцеїв (далі - ліцеїсти); осіб, звільнених з військової служби; визначення ступеня придатності до військової служби, навчання у ВВНЗ; встановлення причинного зв`язку захворювань, травм (поранень, контузій, каліцтв) військовослужбовців, військовозобов`язаних, резервістів, осіб, звільнених з військової служби, а також причинного зв`язку захворювань, травм (поранень, контузій, каліцтв), які призвели до смерті військовослужбовців, осіб, звільнених з військової служби.
Згідно із пунктом 22.4 глави 22 розділу II Положення № 402, документи, якими оформлюються постанови ВЛК, підписуються головою, всіма членами ВЛК, які брали участь у засіданні, та секретарем ВЛК не пізніше наступного робочого дня після проведення засідання ВЛК.
За пунктом 22.8 глави 22 розділу II Положення № 402, свідоцтво про хворобу підлягає розгляду, а постанова ВЛК - затвердженню: а) у мирний час: на генералів (адміралів), військовослужбовців запасу та у відставці, які оглянуті згідно з пунктом 3.13 розділу II Положення; на всіх осіб, які оглянуті у НВМКЦ «ГВКГ»; на військовослужбовців та членів їх сімей, за наявності медичних протипоказань до направлення за кордон - ЦВЛК; на всіх військовослужбовців, членів їх сімей, курсантів, ліцеїстів - ВЛК регіону; б) під час дії особливого періоду: на генералів (адміралів), а також на всіх осіб, які оглянуті у ГВМКЦ, - ЦВЛК, на всіх військовослужбовців, військовозобов`язаних, резервістів - ВЛК регіону.
За пунктом 22.9 глави 22 розділу II Положення № 402, постанова ВЛК про придатність військовослужбовця (військовозобов`язаного, резервіста) до військової служби оформлюється довідкою ВЛК, затвердженню штатною ВЛК не підлягає.
Отже, саме постанова ВЛК, оформлена належним документом, є тим спеціальним доказом, з яким законодавство пов`язує висновок про ступінь придатності або непридатності особи до військової служби; медичні виписки, консультативні висновки, довідки МСЕК і пенсійне посвідчення не підміняють постанову ВЛК у цьому значенні.
Верховний Суд у постанові від 04.08.2020 у справі № 340/2074/19 наголосив, що суд, визнаючи протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень, повинен обирати такий спосіб захисту, який є ефективним і реально поновлює порушене право.
У постанові від 12.02.2021 у справі № 820/5570/16 Верховний Суд звернув увагу, що ВЛК є спеціальним колегіальним органом, і суд не може підміняти собою ВЛК у питаннях визначення придатності чи непридатності особи до військової служби.
У постанові від 08.09.2022 у справі № 300/1263/22 Верховний Суд зазначив, що повістка є засобом оповіщення особи про необхідність виконати військовий обов`язок, а не самостійним рішенням суб`єкта владних повноважень, яке саме по собі змінює обсяг прав чи обов`язків особи.
Як зазначено вище, адміністративний суд перевіряє оскаржувані дії суб`єкта владних повноважень ретроспективно, тобто з урахуванням тих обставин, які існували на момент їх вчинення. 
Тому дії відповідача щодо внесення відомостей про розшук позивача станом на 05.05.2025 оцінюються судом не з огляду на подальші пояснення чи міркування відповідача, а виходячи з тих фактичних і правових підстав, які мали існувати на той момент і які відповідач повинен довести належними та допустимими доказами. 
Саме такий підхід випливає з частини другої статті 2 та статті 77 КАС України.
Подальші пояснення відповідача, викладені у листі від 07.10.2025, можуть бути враховані лише як відображення його правової позиції, однак не замінюють доказів, що мали б підтверджувати правомірність оспорюваних дій станом на 05.05.2025. 
Отже, суд оцінює не загальну можливість вчинення таких дій відповідачем у принципі, а правомірність їх застосування саме щодо цієї особи та саме за тих обставин, які існували на момент внесення відомостей про розшук.
Щодо вимоги про визнання протиправними дій відповідача та зобов`язання зняти позивача з розшуку, то суд зазначає про таке. 
Суд виходить із того, що законодавством справді передбачено можливість звернення ТЦК та СП до органів Національної поліції для доставлення осіб, які вчинили адміністративні правопорушення, передбачені статтями 210, 210-1 КУпАП, з метою складення протоколів.
Водночас, саме по собі існування такого механізму не означає, що будь-яке звернення до органів Національної поліції є правомірним. 
Суд вказує на те, що для його застосування мають існувати передбачені законом фактичні та юридичні передумови, які належить довести відповідачу.
Так, єдиним документом, у якому прямо зазначено причину внесення відомостей про розшук позивача, є лист відповідача від 07.10.2025 № 12116. 
Із цього листа вбачається, що такою підставою відповідач вважає неявку позивача за повісткою № 2923916 на 24.03.2025. 
Однак у матеріалах справи відсутні належні докази того, що така повістка фактично існувала у передбаченій законом формі, що вона була належним чином направлена або вручена позивачу, а також що станом на 05.05.2025 у відповідача були достатні підстави вважати доведеним порушення позивачем вимог законодавства про військовий облік чи мобілізацію. 
За відсутності самої повістки та доказів її доведення до відома позивача суд не може вважати доведеним юридичний факт належного виклику позивача.
Саме факт належного виклику особи є юридично значущим, оскільки відповідно до частини третьої статті 22 Закону № 3543-XII обов`язок з`явитися виникає у разі отримання повістки. 
За відсутності доказів належного виклику не можна вважати доведеним і факт неявки як правову підставу для подальшого звернення до органів Національної поліції. 
Додатково суд ураховує, що відповідач не надав копії самого електронного звернення до органу Національної поліції, а відтак не довів ні його змісту, ні часу його направлення, ні того, що це звернення було обумовлено належно встановленим порушенням позивачем правил військового обліку.
Оскільки відповідач не довів належного виклику позивача та не надав доказів самого звернення до органу Національної поліції, суд дійшов висновку, що станом на 05.05.2025 правові передумови для внесення відомостей про розшук і ініціювання доставлення позивача не доведені.
Суд також бере до уваги, що листом від 09.06.2025 відповідач сам повідомив про прийняте рішення щодо відстрочки позивача від призову на військову службу під час мобілізації. 
Хоча ця обставина сама по собі не спростовує автоматично можливість реагування відповідача на порушення правил військового обліку, вона підтверджує, що питання про правовий статус позивача як особи з інвалідністю було предметом адміністративного розгляду та вимагало від відповідача особливої ретельності у документальному оформленні подальших дій. 
У цій справі такої належної доказової бази відповідач не надав.
Посилання відповідача на те, що зняття позивача з розшуку можливе лише за його особистої присутності та після складення протоколу, суд відхиляє з таких підстав. 
По-перше, відповідач не довів належними та допустимими доказами первинну правомірність внесення відомостей про розшук. 
По-друге, пункт 81 Порядку № 1487 прямо передбачає, що особиста присутність для зняття або виключення з військового обліку не є обов`язковою. 
По-третє, пункт 79 Порядку № 1487 покладає на ТЦК та СП обов`язок повідомити Національну поліцію про відсутність підстав для адміністративного затримання та доставлення осіб, щодо яких раніше надсилалося відповідне звернення. 
Отже, законодавство не дає підстав для висновку, що після визнання дій відповідача протиправними їх наслідки можуть бути усунені виключно шляхом особистої явки позивача.
За таких обставин, у цій справі відповідач не довів правомірності дій щодо внесення та підтримання відомостей про розшук позивача, а також щодо ініціювання його доставлення до ТЦК та СП. 
З урахуванням частини другої статті 245 КАС України та правової позиції Верховного Суду, викладеної у постанові від 04.08.2020 у справі № 340/2074/19, для ефективного поновлення права позивача суд вважає за необхідне не лише визнати такі дії протиправними, а й зобов`язати відповідача зняти позивача з розшуку та повідомити орган Національної поліції, до якого було скеровано відповідне звернення, про відсутність підстав для адміністративного затримання та доставлення позивача.
Із приводу вимоги про зобов`язання зняти позивача з військового обліку, то суд вказує на таке. 
Ця позовна вимога задоволенню не підлягає, виходячи з такого.
Наявність у позивача інвалідності III групи, пенсійного посвідчення, довідки МСЕК, виписок із медичної карти та інших медичних документів підтверджує стан його здоров`я та, можливо, наявність підстав для оформлення відстрочки від призову під час мобілізації в порядку статті 23 Закону № 3543-XII. 
Однак позивач у цій справі просить не про оформлення відстрочки, а про зняття його з військового обліку. 
Хоча позовна вимога сформульована як вимога про зняття позивача з військового обліку, за своїм змістом вона фактично стосується правового результату, який у спеціальному законодавстві відповідає виключенню з військового обліку за станом здоров`я.
Водночас, питання виключення з військового обліку закон пов`язує не лише з наявністю медичних документів загального характеру, а із встановленим у спеціальному порядку висновком про непридатність до військової служби. 
Саме тому стаття 37 Закону № 2232-XII, пункт 79 Порядку № 1487 і Положення № 402 мають застосовуватися у системному зв`язку.
У той же час, у матеріалах справи відсутня постанова ВЛК, довідка ВЛК або свідоцтво про хворобу, оформлені відповідно до пунктів 22.4, 22.8, 22.9 глави 22 розділу II Положення № 402, якими було б установлено непридатність позивача до військової служби з виключенням з військового обліку. 
З огляду на викладене вище, наявні в матеріалах справи медичні документи є достатніми для висновку про наявність інвалідності як можливої підстави для відстрочки від призову на військову службу під час мобілізації, але не є достатніми для висновку про виключення позивача з військового обліку.
При цьому, суд не наділений повноваженнями самостійно визначати ступінь придатності позивача до військової служби та підміняти собою військово-лікарську комісію.
Такий підхід узгоджується з правовою позицією Верховного Суду, викладеною, серед інших, у постанові від 12.02.2021 у справі № 820/5570/16. 
За таких обставин, вимога про зобов`язання відповідача зняти позивача з військового обліку є передчасною та необґрунтованою, оскільки для її задоволення не доведено наявності юридичних передумов, прямо передбачених спеціальним законодавством.
Щодо меж часткового задоволення позову у цій справі, то суд виходить із такого. 
Перша позовна вимога сформульована узагальнено - про визнання дій відповідача протиправними. 
У той же час, зі змісту позову, наведених позивачем обставин і заявлених похідних вимог чітко вбачається, що предметом спору в цій частині є саме дії щодо внесення та підтримання відомостей про його розшук і ініціювання його доставлення до ТЦК та СП. 
Тому конкретизація в резолютивній частині того, які саме дії визнаються протиправними, не змінює предмета спору, а забезпечує зрозумілість і виконуваність рішення суду у цій справі.
За результатами розгляду справи, суд дійшов висновку, що відповідач не довів правомірності дій щодо внесення та підтримання відомостей про розшук позивача та щодо звернення до органів Національної поліції про його доставлення до ТЦК та СП, у зв`язку з чим у цій частині позов підлягає задоволенню. 
Одночасно матеріали справи не містять належного доказу у вигляді постанови ВЛК про непридатність позивача до військової служби з виключенням з військового обліку, а тому в частині вимоги про зобов`язання відповідача зняти позивача з військового обліку позов задоволенню не підлягає.
Інші аргументи позивача не спростовують висновків суду за результатами розгляду справи, які зазначені вище. 
Щодо інших доводів позивача, то суд також зазначає, що, відповідно до пункту 30 рішення Європейського Суду з прав людини у справі «Hirvisaari v. Finland» від 27 вересня 2001 року, рішення судів повинні достатнім чином містити мотиви, на яких вони базуються для того, щоб засвідчити, що сторони були заслухані, та для того, щоб забезпечити нагляд громадськості за здійсненням правосуддя .
У рішенні ЄСПЛ по справі «Ґарсія Руіз проти Іспанії», заява № 30544/96, п. 26, ECHR 1999-1, Суд зазначив, що хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, це не може розумітись як вимога детально відповідати на кожен довід.
Згідно п. 41 висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення. Згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін.
Згідно із ч. 3 ст. 139 КАС України, на користь позивача слід стягнути судові витрати зі сплати судового збору в сумі 605, 60 грн.
Керуючись статтями 6, 72-77, 139, 244, 246, 255, 295 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

ВИРІШИВ:

Адміністративний позов ОСОБА_1 - задовольнити частково.
Визнати протиправними дії ІНФОРМАЦІЯ_1 щодо внесення до Єдиного державного реєстру призовників, військовозобов`язаних та резервістів відомостей про розшук ОСОБА_1 від 05.05.2025, а також щодо звернення до органів Національної поліції про його доставлення до територіального центру комплектування та соціальної підтримки для складення матеріалів про адміністративне правопорушення.
Зобов`язати ІНФОРМАЦІЯ_4 зняти ОСОБА_1 з розшуку та повідомити орган Національної поліції, до якого було скеровано відповідне звернення щодо доставлення ОСОБА_1 до територіального центру комплектування та соціальної підтримки для складення матеріалів про адміністративне правопорушення, про відсутність підстав для його адміністративного затримання та доставлення.
У задоволенні решти позовних вимог - відмовити.
Стягнути на користь ОСОБА_1 за рахунок бюджетних асигнувань ІНФОРМАЦІЯ_1 судові витрати зі сплати судового збору у розмірі 605 (шістсот п`ять) грн 60 копійок.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.
Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до Сьомого апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Позивач:	ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , ідентифікаційний номер - НОМЕР_2 ) 	
Відповідач:	ІНФОРМАЦІЯ_4 ( АДРЕСА_2 , код ЄДРПОУ - НОМЕР_3 ) 	

Головуючий суддя 		Є.В. Печений