Справа № 464/6278/25      Головуючий у 1 інстанції: Тімченко О.В. 
Провадження № 22-ц/811/1070/26     Доповідач в 2-й інстанції: Копняк С. М. 

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ 

09 червня 2026 року Львівський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:
головуючого - Копняк С. М.,
суддів: Бойко С. М., Ніткевича А. В.,
секретар судового засідання – Федчун Н. С.,
з участю – представника відповідача - адвоката Деркач О. Р.
розглянувши у відкритому судовому засіданні у м. Львові апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Сихівського районного суду м.Львова від 12 січня 2026 року у справі за позовом акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором,

ВСТАНОВИВ:

у вересні 2025 року акціонерне товариство комерційний банк «ПриватБанк» (далі АТ КБ «ПриватБанк») звернулося в суд з позовом до ОСОБА_1 , в якому просило стягнути з відповідача на свою користь заборгованість за кредитним договором б/н від 12 березня 2024 року у розмірі 210 561 грн 98 коп., що складається із: 183 119 грн 54 коп. - заборгованість за тілом кредиту; 27 442 грн 44 коп. – заборгованість за простроченими відсотками.
Рішенням Сихівського районного суду м. Львова від 12 січня 2026 року позов задоволено.
Стягнуто з ОСОБА_1 на користь АТ КБ «ПриватБанк» заборгованість за кредитним договором б/н від 12 березня 2024 року у розмірі 210 561 грн 98 коп., що складається із: 183 119 грн 54 коп. - заборгованість за тілом кредиту; 27 442 грн 44 коп. – заборгованість за простроченими відсотками.
Стягнути з ОСОБА_1 на користь АТ КБ «ПриватБанк» 2 526 грн 74 коп. судового збору.
Рішення суду оскаржив ОСОБА_1 , подавши у березні 2026 року через систему «Електронний суд» апеляційну скаргу, в якій просить скасувати рішення Сихівського районного суду м. Львова від 12 січня 2026 року, ухвалити нове про відмову в задоволенні позову або змінити рішення, зменшивши розмір стягнутої заборгованості.
Апеляційна скарга мотивована тим, що при ухваленні рішення судом не з`ясовано, чи був відповідач належним чином проінформований як про зміну типу кредитної лінії, з відновлювальної на не відновлювальну, так і про зміну процентної ставки, з 42 % на 12 % річних, за укладеним ним з позивачем договором. Апеляційна скарга містить доводи щодо безпідставного розгляду справи судом першої інстанції в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін, що позбавило відповідача надати суду свої заперечення проти пред`явленого позову.
В квітні 2026 року від АТ КБ «ПриватБанк» через систему «Електронний суд» надійшов відзив на апеляційну скаргу, в якому міститься прохання апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції – без змін, такий мотивований законністю та обґрунтованістю оскарженого рішення суду.
Заслухавши суддю - доповідача, пояснення представника позивача, перевіривши матеріали справи, законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, а також позовних вимог та підстав позову, що були предметом розгляду в суді першої інстанції, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційну скаргу необхідно залишити без задоволення.
До такого висновку колегія суддів дійшла, виходячи з такого.
Відповідно до частини першої статті 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
В Україні визнається і діє принцип верховенства права. Конституція України має найвищу юридичну силу; закони та інші нормативно-правові акти приймаються на основі Конституції України і повинні відповідати їй, що прямо передбачено у статті 8 Конституції України.
Відповідно до частини четвертої статті 42 Конституції України держава захищає права споживачів. Згідно з частиною першою статті 1 ЦК України цивільні відносини засновані на засадах юридичної рівності, вільного волевиявлення та майнової самостійності їх учасників.
Основні засади цивільного законодавства визначені у статті 3 ЦК України.
Свобода договору є однією із загальних засад цивільного законодавства, що передбачено у пункті 3 частини першої статті 3 України.
Одним із основоположних принципів цивільного судочинства є справедливість, добросовісність та розумність, що передбачено у пункті 6 частини першої статті 3 ЦК України.
Тобто дії учасників цивільних правовідносин мають відповідати певному стандарту поведінки та характеризуватися чесністю, відкритістю та повагою до інтересів іншої сторони чи сторін договору.
Судом встановлено, що ОСОБА_1 , 12 березня 2024 року підписав заяву про приєднання до умов та правил надання банківських послуг та погодив усі передбачені заявою умови, зокрема, і щодо процентної ставки. Вказаними умовами договору погоджено наступні умови: 1. Тип кредиту та розмір кредитного ліміту: відновлювана кредитна лінія до 200 000 грн (п.9.2. Договору); 2. Тип кредитної карти: Картка Універсальна Gold; 3. Строк кредитування: 12 місяців з пролонгацією (п.9.2. Договору); 4. Процентна ставка, відсотків річних: 42, 0 % (п.9.3 Договору); 5. Кількість та розмір платежів, періодичність: сплата мінімального обов`язкового платежу на поточний рахунок, для якого відкрито кредитну картку, до останнього календарного числа (включно) місяця, наступного за місяцем, у якому було здійснено витрати за рахунок кредитного ліміту (п.9.4. Договору); 6. Розмір мінімального обов`язкового платежу: - 5 % від заборгованості, але не менше ніж 100 грн, щомісячно, або 10 % від заборгованості, але не менше 100 грн, щомісячно - у разі прострочки, починаючи з другого місяця прострочення (п.9.4. Договору); 7. Проценти від суми неповернутого в строк кредиту, які у відповідності до частини другої статті 625 Цивільного кодексу України встановлюються за домовленістю Сторін у процентах від простроченої суми заборгованості в розмірі 60, 00 % (п.9.5. та п. 2.1.1.2.12. Договору).
Вказаними умовами договору погодженні процентна ставка, як за користування кредитними коштами у розмірі 42, 0 % річних, так і проценти від суми неповернутого в строк кредиту, які у відповідності до частини другої статті 625 Цивільного кодексу України встановлюються за домовленістю сторін у процентах від простроченої суми заборгованості в розмірі 60, 00 %.
Відповідач отримав платіжний інструмент - кредитну картку номер - НОМЕР_1 , строк дії - 04/28, тип -Універсальна, що підтверджується випискою по рахунку, а також користувався кредитним лімітом, відповідно до виписки по рахунку вчиняв операції, таким чином, згідно до Положення про порядок емісії та еквайрингу платіжних інструментів, що затверджено Постановою НБУ №164 від 29 липня 2022 року, відповідач є власником рахунку та держателем платіжного інструменту для здійснення операцій за рахунком.
Судом також встановлено, що 24 грудня 2024 року відповідач підписав у системі самообслуговування Приват24 за допомогою OTP пароля Заяву про приєднання до умов та правил надання банківських послуг 241224B1DI739730ZFCFMAIN та Додаткову угоду №SAMDNWFC000100164601_01 до Кредитного договору від 24.12.2024 (надалі - Додаткова угода, копія додається до позовної заяви).
Відповідно до п. 1. Додаткової угоди Сторони узгодили змінити умови Кредитного договору шляхом внесення в Заяву про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг наступних змін: 1) Тип кредиту - невідновлювана кредитна лінія; 2) Строк кредитування - 12 місяців з пролонгацією, але не більше 5 років з дати укладення цієї Додаткової угоди ( п.п. 1.1., 1.2.) 3) Процентна ставка, відсотків річних: 12, 0% (п.п. 1.2., 1.3. Договору). 4) Мінімальний платіж зменшено до 1 % від заборгованості, але не менше ніж 100 грн. щомісячно протягом перших шести календарних місяців з дати укладення цієї додаткової угоди, із збільшенням до 3 % починаючи із 7 місяця календарного місяця з дати укладення цієї додаткової угоди до дати повного погашення кредиту. 4. Сторони узгодили, що на дату підписання цієї Додаткової угоди заборгованість за Договором становить: -200981.70 грн., із них: основна сума боргу за кредитом в сумі 183 119, 54 грн.; нараховані, але несплачені проценти за користування кредитом, в сумі 17862, 16 грн. (п.3 Додаткової угоди).
Вказаною Заявою про приєднання до умов та правил надання банківських послуг 241224B1DI739730ZFCFMAIN та Додатковою угодою №SAMDNWFC000100164601_01 до Кредитного договору від 24.12.2024 зменшено відсоткову ставку з 42, 0 % річних до 12, 0% та зафіксовано заборгованість за кредитом у розмірі – 200 981,70 грн, із них: основна сума боргу за кредитом в сумі 183 119, 54 грн.; нараховані, але не сплачені проценти за користування кредитом в сумі 17 862, 16 грн.
Аналіз змісту апеляційної скарги свідчить про те, що відповідач не погоджується із рішенням суду в частині задоволення позовних вимог щодо стягнення заборгованості за відсотками в розмірі 27 442, 44 грн, у цьому зв`язку колегія суддів вважає за необхідне звернути увагу на таке.
Відповідно до частини першої, другої статті 207 ЦК України, правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони.
Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). За змістом статей 626, 628 ЦК України, договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.
Частиною першою статті 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. З матеріалів справи не вбачається, що умови договору були якимось чином для відповідача обтяжливі і він звертався до позивача з вимогою про його зміну чи розірвання.
Частиною першою статті 1054 ЦК України визначено, що за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.
За змістом статей 525, 526 ЦК України зобов`язання мають виконуватись належним чином та у встановлений строк. Одностороння відмова від виконання зобов`язань не допускається. Зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.
Зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином (стаття 599 ЦК України). Відповідно до положень статей 610, 611, 625 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). У разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом.
За змістом частини першої статті 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики. 
Згідно зі статтею 1049 цього Кодексу позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.
Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.
За змістом статті 1056-1 ЦК України, розмір процентів, тип процентної ставки (фіксована або змінювана) та порядок їх сплати за кредитним договором визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозицій, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів на дату укладення договору. Таким чином, у разі укладення кредитного договору проценти за користування позиченими коштами поділяються на встановлені законом (розмір та підстави стягнення яких визначаються актами законодавства) та договірні (розмір та підстави стягнення яких визначаються сторонами в самому договорі).
Згідно статей 12, 13, 81 ЦПК України, обов`язок доказування та подання доказів покладається на сторони. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.
Доказами, які підтверджують наявність заборгованості та її розмір є первинні документи, оформлені відповідно до статті 9 Закону України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність". Згідно з указаними положенням закону підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи. Для контролю та впорядкування оброблення даних на підставі первинних документів можуть складатися зведені облікові документи. Первинні та зведені облікові документи можуть бути складені у паперовій або в електронній формі.
Разом із тим, відповідно до пункту 62 Положення про організацію бухгалтерського обліку, бухгалтерського контролю під час здійснення операційної діяльності в банках України, затвердженого постановою Правління Національного банку України від 04.07.2018 №75, виписки з особових рахунків клієнтів є підтвердженням виконаних за день операцій і призначаються для видачі або відсилання клієнту.
З виписки АТ КБ «Приватбанк» за договором № б/н за період 12.03.2024 - 19.08.2025 по рахунку ОСОБА_1 вбачається, що останній користувався кредитними коштами у вигляді кредитного ліміту на платіжній картці, здійснював покупки, знімав готівку та частково погашав наявну заборгованість.
Надана позивачем виписка є належним і допустимим доказом здійснення кожної відображеної у ньому банківської операції, що відображає, зокрема: дату, призначення і розмір кожного платежу, його позитивне або від`ємне значення, місце здійснення платежу, номер картки, за якою здійснювався кожен платіж, позитивний або від`ємний залишок коштів по картці після кожної операції, тощо.
Відповідач не надав а ні суду першої інстанції, а ні суду апеляційної інстанції жодного доказу некоректного чи безпідставного складення виписки про рух коштів за кредитною карткою.
Згідно з наданими АТ КБ «Приватбанк» розрахунком, заборгованість ОСОБА_1 перед банком станом на 18.08.2025 становить — 210 561, 98 грн, яка складається з: 183 119, 54 грн - заборгованість за тілом кредита та 27 442, 44 грн - заборгованість за простроченими відсотками. Наданий позивачем розрахунок є належним і допустимим доказом відповідного руху коштів і заборгованості за Договором, оскільки: отримана відповідачем у позивача кредитна картка відображена у виписці за договором у період 12.03.2024 - 19.08.2025; процентна ставка, за якою нараховувались відсотки за користування кредитом, відповідає вказаній у п.9.3 Заяви про приєднання до Умов та Правил надання послуг від 12.03.2024 за відсотковою ставкою 42,0% у п.1.2 Заяви про приєднання до Умов та Правил надання послуг від 24.12.2024; від`ємний залишок після операції відповідає сумі заборгованості; виписка вказує на активне користування як кредитними коштами, так і періодичне поповнення картки відповідачем з метою повернення позичених у банку коштів. Розрахунком заборгованості та випискою по рахунку також підтверджено, що починаючи з 24.12.2024 АТ КБ “ПриватБанк” нараховувалась сума заборгованості по відсотках за користування кредитними коштами з розрахунку 12, 0 % річних.
Відповідачем даний розрахунок не заперечено та не спростовано.
Зміст апеляційної скарги свідчить про те, що відповідач не погоджується із рішенням суду в частині застосування комісій, штрафів та інших додаткових платежів правомірності переведення на невідновлювальну кредитну лінію від 24.12.2024 з новою ставкою 12 % річних.
В матеріалах справи відсутні докази стягнення судом першої інстанції з відповідача комісій, штрафів та інших додаткових платежів, а тому такі не підлягають дослідженню в суді апеляційної інстанції.
Відповідно до частини першої статті 81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.
Таким чином, вирішуючи спір в частині стягнення процентів за кредитним договором, суд першої інстанції врахував, що відсотки за користування кредитними коштами були нараховані банком у відповідності до умов укладеного між сторонами кредитного договору з розрахунку 12, 0 % річних.
Суд першої інстанції належним чином оцінив наявні в матеріалах справи докази, відтак доводи апеляційної скарги не спростовують правильних висновків суду першої інстанції.
Суд апеляційної інстанції враховує положення практики Європейського Суду з прав людини про те, що право на обґрунтоване рішення не вимагає детальної відповіді судового рішення на всі доводи висловлені сторонами. Крім того, воно дозволяє вищим судам просто підтверджувати мотиви, надані нижчими судами, не повторюючи їх (справ «Гірвісаарі проти Фінляндії», п.32.).
Пункт 1 статті 6 Конвенції не вимагає більш детальної аргументації від апеляційного суду, якщо він лише застосовує положення для відхилення апеляції відповідно до норм закону, як такої, що не має шансів на успіх, без подальших пояснень (Burgandothers v. France (Бюрг та інші проти Франції), (dec.); Gorou v. Greece (no.2) (Гору проти Греції №2) [ВП], § 41.
Пунктом 1 частини першої статті 374 ЦПК України визначено, що суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.
Згідно статті 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
За вказаних обставин, колегія суддів доходить висновку, що суд першої інстанції дотримавшись норм матеріального та процесуального права, повно і всебічно з`ясувавши всі дійсні обставини спору сторін, вирішив дану справу згідно із законом і підстави для скасування ухваленого у справі судового рішення та задоволення поданої апеляційної скарги, виходячи з меж її доводів, відсутні.
Враховуючи викладене, апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, а оскаржуване рішення - без змін.
Відповідно до статті 382 ЦПК України в резолютивній частині постанови суду апеляційної інстанції зазначаються, зокрема, новий розподіл судових витрат, понесених у зв`язку з розглядом справи у суді першої інстанції, - у випадку скасування або зміни судового рішення; розподіл судових витрат, понесених у зв`язку з переглядом справи у суді апеляційної інстанції.
Оскільки колегія суддів дійшла висновку про залишення апеляційної скарги без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін, відповідно до приписів статті 141 ЦПК України підстави вирішення питання нового розподілу судових витрат, понесених у зв`язку з розглядом справи у суді першої інстанції, а також розподілу судових витрат, понесених у зв`язку з переглядом справи у суді апеляційної інстанції, відсутні.
Керуючись статтями 259, 268, 367, 368, 374, 375, 382 - 384 ЦПК України, Львівський апеляційний суд,

УХВАЛИВ:

апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.
Рішення Сихівського районного суду м. Львова від 12 січня 2026 року залишити без змін.
Поновити дію рішення Сихівського районного суду м. Львова від 12 січня 2026 року.
Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її ухвалення та може бути оскаржена в касаційному порядку шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня її проголошення.

Головуючий        С.М. Копняк

Судді:         С.М. Бойко

А.В. Ніткевич