ЧЕРНІВЕЦЬКИЙ 
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 квітня 2026 року
м. Чернівці
справа № 715/525/26
провадження № 22-ц/822/690/26
Чернівецький апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:
судді-доповідача Одинака О. О.
суддів: Височанська Н. К., Кулянда М. І.
за участю секретаря судового засідання Тодоряка Г. Д.
заявник (боржник) – ОСОБА_1 
заінтересована особа (стягувач) – ОСОБА_2 
апеляційна скарга ОСОБА_1 , в інтересах якого діє ОСОБА_3 , на ухвалу Глибоцького районного суду Чернівецької області від 03 березня 2026 року 
головуючий у суді першої інстанції суддя Цуркан В. В.
ВСТАНОВИВ:
Описова частина
Короткий зміст заявлених вимог
У лютому 2026 року ОСОБА_1 звернувся до суду із заявою про розстрочку виконання рішення суду.
Просив суд розстрочити виконання рішення Глибоцького районного суду Чернівецької області від 19 грудня 2025 року у справі № 715/252/25 в частині стягнення з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 грошової компенсації вартості 1/2 частки ринкової вартості автомобіля марки «Mercedes – Benz Sprinter 311 CDI», 2010 року випуску, ідентифікаційний номер НОМЕР_1 , державний реєстраційний номер НОМЕР_2 у розмірі 272 917 (двісті сімдесят дві тисячі дев`ятсот сімнадцять) гривень, рівними частини щомісячно, періодом на 12 місяців з дня постановлення судом відповідної ухвали.
Заява обґрунтовано тим, рішенням Глибоцького районного суду Чернівецької області від 19 грудня 2025 у справі № 715/252/25 частково задоволено позов ОСОБА_2 до нього про поділ майна подружжя. З-поміж іншого, стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 грошову компенсацію вартості 1/2 частки ринкової вартості автомобіля марки «Mercedes – Benz Sprinter 311 CDI», 2010 року випуску, ідентифікаційний номер НОМЕР_1 , державний реєстраційний номер НОМЕР_2 у розмірі 272 917 (двісті сімдесят дві тисячі дев`ятсот сімнадцять) гривень 
Рішення суду набрало законної сили 20 січня 2026 року. Того ж дня за заявою ОСОБА_2 страшим державним виконавцем другого відділу державної виконавчої служби у місті Чернівці Івано – Франківського управління Міністерства юстиції України Яковлєвою – Місько Є.Ю відкрито виконавче провадження № 80048379 з метою примусового виконання рішення суду у вказаній частині.
Разом з тим, наразі у нього склались життєві обставини, які не дають йому можливості виконати рішення суду одразу у повному обсязі. Зокрема, через запровадження в Україні воєнного стану та заборону чоловікам у перетині кордону, останній фактично залишився без заробітку. З метою забезпечення фінансового утримання себе та сім`ї, у червні 2024 року ОСОБА_1 передав свій транспортний засіб марки «Mercedes – Benz Sprinter 311 CDI», 2010 року випуску, державний реєстраційний номер НОМЕР_2 , у тимчасове платне користування ТОВ «ЛАНДО БУС» на строк до 21 червня 2027 року. Наразі плата за користування транспортним засобом становить близько 35 000 гривень на місяць.
ОСОБА_1 вказував, що має інші фінансові зобов`язання, зокрема щомісяця сплачує аліменти на утримання двох неповнолітніх дітей у розмірі 8 000 гривень, також він має залишати кошти на своє проживання, харчування, за необхідності лікування тощо. Продати транспортний засіб він не має можливості, оскільки він зареєстрований за підприємством, а по друге – є єдиним засобом для його існування та сплати аліментів на дітей.
Короткий зміст ухвали суду першої інстанції
Ухвалою Глибоцького районного суду Чернівецької області від 03 березня 2026 року у задоволенні заяви ОСОБА_1 відмовлено.
Ухвала суду мотивована тим, що розстрочення виконання судового рішення допускається лише у виняткових випадках за наявності обставин, що істотно ускладнюють його виконання або роблять його неможливим. Посилання заявника на запровадження воєнного стану, обмеження виїзду за кордон та наявність аліментних зобов`язань не є достатніми підставами для розстрочення, оскільки ці обставини не мають характеру непереборної сили та не підтверджені належними доказами. Натомість матеріали справи свідчать про наявність у боржника стабільного доходу від оренди транспортного засобу та можливість ведення активного способу життя.
З огляду на зазначене, суд першої інстанції дійшов висновку, що заявником не доведено існування особливих обставин для розстрочення виконання рішення, навпаки, задоволення цієї заяви призведе до порушення балансу інтересів сторін та прав стягувача, у зв`язку з чим у задоволенні заяви відмовив.
Короткий зміст вимог апеляційної скарги
В апеляційній скарзі  ОСОБА_1  просить ухвалу Глибоцького районного суду Чернівецької області від 03 березня 2026 року скасувати та ухвалити нове судове рішення, яким заяву  ОСОБА_1 задовольнити.
Узагальнені доводи особи, яка подала апеляційну скаргу
ОСОБА_1 посилається на те, що суд першої інстанції не з`ясував усіх істотних обставин справи та постановив ухвалу з порушенням норм процесуального права.
Вказує, що суд першої інстанції не врахував об`єктивну неможливість одноразового виконання рішення через втрату доходу від міжнародних перевезень у зв`язку з воєнним станом та обмеженням виїзду за кордон.
Апелянт наголошує на необґрунтованому прийнятті судом як доказу його платоспроможності скріншотів із соціальних мереж, які не відповідають вимогам статтей 77 – 81 ЦПК України.
Окрім того, поза увагою суду залишилися щомісячні обов`язкові витрати ОСОБА_1 , зокрема зі сплата аліментів на двох дітей у сумі 8 000 гривень.
Апелянт стверджує, що вказані вище обставини у своїй сукупності із фактом введення в Україні воєнного стану є винятковими, що відповідно до положень статті 435 ЦПК України є підставою для розстрочки виконання рішення суду.

Узагальненні доводи та заперечення інших учасників справи
ОСОБА_2 у відзиві просить апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення, а ухвалу суду першої інстанції – без змін.
Посилається на те, що жодних доказів на підтвердження саме скрутного майнового стану відповідач суду не надав, також не надав суду і доказів того, що у його житті виникли виключні обставини, які перешкоджають або ускладнюють виконання рішення суду.
Запровадження в Україні воєнного стану та заборона чоловікам у перетині кордону на які посилається заявник (відповідач) самі по собі не можуть свідчити про його неспроможність виконати судове рішення. 
Стверджує, що відповідач тривалий час вже проживає за кордоном та веде активний відпочинок, відвідує заклади відпочинку та ресторани, що підтверджується публікаціями у соціальних мережах, що вказує про наявність у нього достатніх коштів. 
Разом з цим, знімки екрану із соціальної мережі «Facebook» є належними та допустимими доказами, оскільки ця соціальна мережа діє в інтернет-просторі й інформація на сторінках її користувачів, зокрема відповідача та його дружини, які не обмежили доступ до них, є загальнодоступною, відтак ця соціальна мережа є засобом, за допомогою якого так інформація поширюється серед необмеженого (невизначеного) кола осіб.
Відповідач у своїй заяві стверджує про скрутне становище, проте сам зазначає, що отримує дохід від оренди автомобіля у розмірі 35 000 гривень у місяць, що свідчить про наявність постійного доходу, що значно перевищує середній рівень заробітної плати.
Вказує що під час розгляду справи про поділ спільного майна подружжя відповідач жодним чином не вказував про те, що у червні 2024 року він передав свій транспортний засіб «Mercedes Benz Sprinter 311 CDI», 2010 року випуску, ідентифікаційний номер НОМЕР_1 , державний реєстраційний номер НОМЕР_2 , у тимчасове платне користування на строк до 21 червня 2027 року ТОВ «ЛАНДО БУС». Вважає, що раптова поява даного договору найму (оренди) транспортного засобу лише на стадії виконання рішення є зловживанням процесуальними правами зі сторони відповідача та намаганням ухилитися від виконання рішення суду, що набрало законної сили.
Мотивувальна частина
Обставини справи, встановлені судом апеляційної інстанцій
Рішенням Глибоцького районного суду Чернівецької області від 19 грудня 2025 року у справі № 715/252/25 за позовом ОСОБА_2 до  ОСОБА_1 про поділ спільного майна подружжя, позовні вимоги ОСОБА_2 задоволено частково. З-поміж іншого, стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 грошову компенсацію вартості 1/2 частки ринкової вартості автомобіля марки «Mercedes – Benz Sprinter 311 CDI», 2010 року випуску, ідентифікаційний номер НОМЕР_1 , державний реєстраційний номер НОМЕР_2 у розмірі 272 917 (двісті сімдесят дві тисячі дев`ятсот сімнадцять) (а. с. 6).
На підставі виконавчого листа Глибоцького районного суду Чернівецької області від 20 січня 2026 року у справі № 715/252/25, державним виконавцем Другого відділу державної виконавчої служби у місті Чернівці Івано-Франківського міжрегіонального управління Міністерства юстиції винесено постанову від 21 січня 2026 року у виконавчому провадженні № 80048379 щодо виконання вказаного рішення суду в частині стягнення з ОСОБА_1 грошових коштів у розмірі 1/2 частки ринкової вартості автомобіля марки «Mercedes-Benz Sprinter 311 CDI» (а. с. 7).
Відповідно до укладеного між ОСОБА_1 та ТОВ «ЛАНДО БУС» договору оренди (найму) від 21 червня 2024 року та акту прийому-передачі до нього, вказаний вище транспортний засіб передано у найм (оренду) ТОВ «ЛАНДО БУС» (а. с. 15 – 16).
З долучених до заяви копій квитанцій АТ «УНІВЕРСАЛ БАНК» вбачається, що заявником періодично перераховувались на рахунок виконавчої служби грошові кошти в рахунок сплати аліментів за період з лютого 2025 року по січень 2026 року, що в місячному розмірі становить 8 000 гривень (а. с. 8 – 13).
Позиція апеляційного суду, застосовані норми права та мотиви, з яких виходить суд при ухваленні постанови
Заслухавши доповідача, обговоривши доводи скарги та перевіривши матеріали справи, суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що в задоволенні апеляційної скарги слід відмовити з наступних підстав.
Відповідно до частин першої, другої та п`ятої статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.
Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.
Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
Ухвалу суду першої інстанції відповідає зазначеним вище вимогам з огляду на наступне.
Відмовляючи в задоволенні заяви суд першої інстанції виходив з того, що наведені заявником обставини не можуть розцінюватись як такі, що є особливими або винятковими й відповідно до приписів статті 435 ЦПК України унеможливлюють або ускладнюють виконання судового рішення про стягнення коштів.
Враховуючи предмет та підстави позовної заяви, а також доводи апеляційної скарги та відзиву на неї, перед апеляційним судом у даній справі постало питання про те чи існують у даній справі виняткові та непереборні обставини, що об`єктивно ускладнюють або унеможливлюють виконання рішення суду про стягнення грошової компенсації?
За обставин цієї справи, колегія суддів дійшла висновку, що такі обставини відсутні, а наведені заявником доводи не можуть бути підставою для розстрочення виконання рішення суду.
Щодо вирішення скарги по суті
Відповідно до статті 129-1 Конституції України суд ухвалює рішення іменем України. Судове рішення є обов`язковим до виконання. Держава забезпечує виконання судового рішення у визначеному законом порядку. Контроль за виконанням судового рішення здійснює суд.
Згідно із частини першої статті 18 ЦПК України судові рішення, що набрали законної сили, обов`язкові для всіх органів державної влади і органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій, посадових чи службових осіб та громадян і підлягають виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, і за її межами.
Конституційний Суд України неодноразово зазначав, що виконання судового рішення є невід`ємною складовою права кожного на судовий захист і охоплює, зокрема, законодавчо визначений комплекс дій, спрямованих на захист і відновлення порушених прав, свобод, законних інтересів фізичних та юридичних осіб, суспільства, держави. (див. пункт 2 мотивувальної частини рішення Конституційного Суду України від 13 грудня 2012 року № 18-рп/2012).
Згідно із практикою Європейського суду з прав людини (далі – ЄСПЛ), право на виконання судового рішення є складовою права на доступ до суду, передбаченого статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, для цілей якої виконання рішення, ухваленого будь-яким судом, має розцінюватися як невід`ємна частина судового розгляду (див. рішення у справі «Шмалько проти України» від 20 липня 2004 року).
Право людини на суд було б ілюзорним, якби національна правова система Високої Договірної Сторони дозволяла, щоб остаточне, обов`язкове для виконання судове рішення залишалося невиконаним на шкоду будь-якій зі сторін (див. рішення ЄСПЛ у справі «Горнсбі проти Греції» від 19 березня 1997 року). За певних обставин затримка з виконанням судового рішення може бути виправданою, але не може бути такою, що спотворює сутність гарантованого пунктом 1 статті 6 Конвенції права (див. рішення ЄСПЛ у справі «Іммобільяре Саффі проти Італії» № 22774/93 від 28 липня 1999 року).
ЄСПЛ у рішенні у справі «Пономарьов проти України» від 03 квітня 2008 року зазначив, що враховуючи існування заборгованості, яке підтверджене обов`язковими та такими, що підлягають виконанню судовими рішеннями, останнє надає особі, на чию користь воно було ухвалено «легітимні сподівання» на те, що заборгованість буде йому сплачено та така заборгованість становить «майно» цієї особи у розумінні статті 1 Першого протоколу до Конвенції, то з метою недопущення порушення гарантованих Конституцією України та Конвенцією права на справедливий суд та права на повагу до приватної власності суд, який надає відстрочку чи розстрочку у виконанні рішення, у кожному конкретному випадку повинен встановити:
1) чи зумовлена затримка у виконанні рішення особливими і непереборними обставинами;
2) чи передбачена домовленістю сторін чи у національному законодавстві компенсація «потерпілій стороні» за затримку виконання рішення, ухваленого на його користь судового рішення, та індексація присудженої суми;
3) чи не є період виконання рішення надмірно тривалим для стягувача як «потерпілої сторони»;
4) чи дотримано справедливий баланс інтересів сторін у спорі.
Ураховуючи викладене, недостатнім є лише факт відсутності у боржника коштів, суди обов`язково повинні враховувати інтереси іншої сторони спору, на користь якої прийнято рішення.
Отже, згідно з пунктом 1 статті 6 Конвенції остаточні судові рішення не можуть залишатися невиконаними на шкоду одній зі сторін. Виконанню судового рішення не можна перешкоджати, відмовляти у виконанні або надмірно його затримувати (див. рішення ЄСПЛ у справі «Горнсбі проти Греції», заява № 18357/91, рішення від 19 березня 1997 року).
Невиконання судового рішення загрожує сутності права на справедливий розгляд судом. Конституційний Суд України в абзаці одинадцятому підпункту 3.3 пункту 3 мотивувальної частини Рішення від 11 березня 2011 року № 2-рп/2011, посилаючись на позицію Європейського суду з прав людини, зазначив, що право на справедливий судовий розгляд може бути обмежене державою, якщо це обмеження не завдає шкоди самій суті права (пункт 3 мотивувальної частини Рішення від 25 квітня 2012 року № 11-рп/2012).
Відповідно до частин першої, третьої – п`ятої статті 435 ЦПК України за заявою сторони суд, який розглядав справу як суд першої інстанції, може відстрочити або розстрочити виконання рішення, а за заявою стягувача чи виконавця (у випадках, встановлених законом) – встановити чи змінити спосіб або порядок його виконання. Підставою для встановлення або зміни способу або порядку виконання, відстрочення або розстрочення виконання судового рішення є обставини, що істотно ускладнюють виконання рішення або роблять його неможливим. Вирішуючи питання про відстрочення чи розстрочення виконання судового рішення, суд також враховує: ступінь вини відповідача у виникненні спору; щодо фізичної особи тяжке захворювання її самої або членів її сім`ї, її матеріальний стан; стихійне лихо, інші надзвичайні події тощо. Розстрочка та відстрочення виконання судового рішення не може перевищувати одного року з дня ухвалення такого рішення, ухвали, постанови.
Право сторони звернутися із заявою про розстрочку або відстрочку виконання рішення суду передбачено також статтею 33 Закону України «Про виконавче провадження», згідно з якою сторони мають право звернутися до суду, який розглядав справу як суд першої інстанції, із заявою про відстрочку або розстрочку виконання рішення за наявності обставин, що ускладнюють виконання рішення або роблять його неможливим (хвороба сторони виконавчого провадження, відрядження сторони виконавчого провадження, стихійне лихо тощо).
Суд першої інстанції правомірно зазначив, що наведені норми не містять конкретного переліку обставин для відстрочення та/або розстрочення виконання судового акта, а лише встановлюють критерії для їх визначення, надаючи суду в кожному конкретному випадку вирішувати питання про їх наявність з урахуванням усіх обставин справи.
Водночас обов`язковою умовою для відстрочення чи розстрочення виконання судового рішення є доведення заявником факту існування обставин, які істотно ускладнюють виконання рішення та/або роблять його неможливим.
Викладене вище узгоджується з правовими висновками, викладеними в постанові Великої Палати Верховного Суду від 03 червня 2021 року у справі № 9901/598/19 та Верховним Судом у постанові від 05 вересня 2023 року у справі № 295/5781/19.
Верховний Суд в постанові від 27 червня 2018 року по справі за № 813/8842/13-а зазначив, що підставою для застосування правил цієї норми є виняткові обставини, що перешкоджають належному виконанню судового рішення в справі, ускладнюють його виконання або роблять неможливим. Вирішуючи питання про відстрочку чи розстрочку виконання рішення, суд повинен враховувати майнові інтереси сторін, їх фінансовий стан, ступінь вини кожної сторони у виникненні спору та інші обставини.
Як роз`яснено Верховним Судом у постанові від 21 лютого 2019 року у справі № 2-54/08, при розгляді заяв щодо відстрочення виконання рішення необхідно виходити з міркувань доцільності та об`єктивної необхідності надання саме таких строків відтермінування виконання рішення в цілому; наявність підстави для відтермінування має бути доведена боржником. Строки такого відтермінування знаходяться у прямій залежності від обставин, що викликають необхідність надання додаткового строку до повного виконання рішення суду. Надання відстрочення виконання рішення суду не може створювати занадто або безпідставно привілейовані умови для боржника.
Вирішуючи питання щодо можливості відстрочення чи розстрочення виконання рішення, суд повинен враховувати майнові інтереси сторін, їх фінансовий стан, ступінь вини кожної сторони у виникненні спору та інші обставини.
У справі, що переглядається судами встановлено, що згідно з наданим заявником договором оренди (найму) від 21 червня 2024 року та актом прийому-передачі до нього (а. с. 15–16), транспортний засіб «Mercedes-Benz Sprinter 311 CDI» передано у фактичне користування ТОВ «ЛАНДО БУС». При цьому, як зазначає сам ОСОБА_1 , за користування вказаним автомобілем він щомісячно отримує орендну плату в розмірі 35 000 гривень. Зазначена обставина прямо спростовує твердження заявника про відсутність у нього заробітку та критичне погіршення майнового стану через запровадження воєнного стану чи обмеження у перетині державного кордону.
Долучені до матеріалів справи копії квитанцій АТ «УНІВЕРСАЛ БАНК» про періодичне перерахування коштів у рахунок сплати аліментів за період з лютого 2025 року по січень 2026 року в сумі 8 000 гривень щомісячно (а. с. 8–13). Хоча виконання батьківського обов`язку є пріоритетним, воно не є винятковою обставиною в розумінні статті 435 ЦПК України, яка б автоматично звільняла особу від обов`язку виплатити компенсацію вартості майна колишній дружині. 
Оцінюючи доводи про запровадження в Україні воєнного стану, суд зауважує, що ця обставина має загальнодержавний характер і сама по собі, без доведення прямого впливу на майновий стан конкретного боржника, не може бути підставою для розстрочення виконання рішення суду, оскільки ОСОБА_1 не надано доказів того, що його матеріальне становище є критичним саме внаслідок непереборних обставин.
Отже, заявником не доведено виникнення виняткових обставин, які об`єктивно ускладнюють виконання судового рішення або наявність яких робить його виконання неможливим.
За таких обставин, судом першої дійшов правильного висновку про те, що заявником не надано належних доказів та не зазначено про дійсні обставини, що ускладнюють виконання судового рішення або роблять неможливим таке виконання без застосування розстрочення погашення боргу перед стягувачем, з чим повністю погоджується і колегія суддів.
Також слід зауважити, що скаржник таких доказів не подав і до апеляційної скарги на спростування висновків суду першої інстанції, наводячи аналогічні доводи свого несприятливого матеріального стану, що колегією суддів до уваги не може бути прийнято, як і не вмотивовано, чому саме розстрочення виконання рішення суду має становити 12 місяців.
У апеляційній скарзі відповідач вказує, що він зареєстрований як фізична особа-підприємець, однак прибуток протягом 2024-2025 років у нього відсутній, що підтверджується доданими до скарги копіями податкових декларацій (а. с. 47 – 56).
Разом з тим, як встановлено у даній справі, одним із видів економічної діяльності відповідача як ФОП є надання в оренду автомобілів і легкових автотранспортних засобів. ОСОБА_1 передав у тимчасове користування ТОВ «ЛАНДО БУС» автомобіль марки «Mercedes-Benz Sprinter 311 CDI». Як стверджує сам заявник, від передачі в оренду вказаного автомобіля він отримує дохід у розмірі 35 000 гривень на місяць. 
З огляду на викладене, суд апеляційної інстанції критично оцінює надані заявником податкові декларації та вважає, що вони не можуть бути належними та достатніми доказами відсутності у ОСОБА_1 доходів, оскільки вони спростовуються фактичними обставинами щодо отримання ним регулярних орендних платежів.
Виконання судового рішення має розглядатися як невід`ємна частина «судового процесу» для цілей статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. Термін, протягом якого судове рішення залишається невиконаним, може ставити під сумнів розумність строків судового захисту. При вирішенні питання про затримку виконання судового рішення, слід враховувати інтереси обох сторін, як стягувача так і боржника, та дотримуватися їх балансу.
Вирішуючи питання щодо можливості відстрочення чи розстрочення виконання рішення, суд повинен ураховувати майнові інтереси сторін, їх фінансовий стан, ступінь вини кожної сторони у виникненні спору та інші обставини. Матеріальний стан боржника не є безумовною підставою для розстрочення чи відстрочення виконання рішення суду і підлягає оцінці у сукупності з іншими фактичними обставинами (див. постанови Верховного Суду від 27 лютого 2019 року у справі № 796/43/2018, від 19 червня 2019 року у справі № 2-55/10).
Колегія суддів повністю погоджується з повнотою та об`єктивністю оцінки судом першої інстанції наданих письмових документів та фактичних обставин справи, внаслідок чого суд першої інстанції дійшов правильного висновку про відмову у задоволенні заяви ОСОБА_1 , чого останнім при розгляді його апеляційної скарги спростовано не було жодним належним доказом.
Проаналізовані судом першої інстанції скріншоти із соціальної мережі «Facebook» на правильність вирішення заяви ОСОБА_1 не впливають, оскільки висновок суду про відмову у розстрочці виконання рішення ґрунтується на недоведеності заявником виняткових або непереборних обставин, що об`єктивно унеможливлювали б виконання рішення суду в розумінні статті 435 ЦПК України.
Одночасно колегія суддів роз`яснює апелянту, що за наявності доказів, які істотно ускладнюють або унеможливлюють виконання рішення суду (стан здоров`я заявника, документально підтверджена важка хвороба членів сім`ї, яка призвела до втрати працездатності і обумовила необхідність тривалого або постійного лікування з підтвердження переліку призначених ліків або медичних процедур та їх вартість, документально підтверджена загибель майна заявника або житла, де він мешкає, через нещасний випадок, стихійне лихо, природній катаклізм, військові дії, додаткові докази складного матеріального стану та відсутності будь-якого майна), заявник не позбавлений права повторно звернутися до суду з відповідною заявою та обґрунтовано вимагати розстрочки виконання рішення суду.
Будь-яких інших доводів та доказів на їх підтвердження, що є правовою підставою для скасування або зміни оскаржуваного судового рішення апелянтом надано не було, у зв`язку з чим, дотримуючись справедливого балансу інтересів між сторонами, апеляційний суд не вбачає правових підстав для скасування ухвали суду першої інстанції та задоволення апеляційної скарги.
Висновки апеляційного суду за результатами розгляду апеляційної скарги
Враховуючи наведене вище, ухвала суду першої інстанції від 03 березня 2026 року постановлено з дотриманням норм процесуального права, а тому її слід залишити без змін.
Керуючись ст. ст. 367, 368, 374, 379, 381, 382 ЦПК України, Чернівецький апеляційний суд
УХВАЛИВ:
Апеляційну скаргу  ОСОБА_1  залишити без задоволення.
Ухвалу Глибоцького районного суду Чернівецької області від 03 березня 2026 року залишити без змін.
Постанова набирає законної сили з дня її ухвалення.
На постанову може бути подана касаційна скарга до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повної постанови.
Повна постанова складена 04 травня 2026 року.

Суддя-доповідач     Олександр ОДИНАК

Судді :      Наталія ВИСОЧАНСЬКА

Мирослава КУЛЯНДА