ЖИТОМИРСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД

Р І Ш Е Н Н Я 
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ 

27 квітня 2026 року м. Житомир справа № 240/2944/26
категорія 111060000

Житомирський окружний адміністративний суд у складі судді Леміщака Д.М., розглянувши у письмовому провадженні адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Головного управління ДПС у Житомирській області про визнання протиправними та скасування вимоги й рішення, 

встановив:

До Житомирського окружного адміністративного суду звернулася ОСОБА_1 із позовною заявою, в якій просить: 
- визнати протиправною та скасувати вимогу про сплату боргу (недоїмки) з ЄСВ № Ф-0253882406 від 11.11.2025 на суму 118 820,82 грн; 
- визнати протиправним та скасувати рішення про застосування штрафних санкцій з ЄСВ № 0253872406 від 11.11.2025 на суму 59 410,41 грн; 
- зобов`язати ГУ ДПС у Житомирській області привести у відповідність інтегровану картку платника ОСОБА_1 шляхом виключення (сторнування) недоїмки та штрафних санкцій за спірними актами.
Позовні вимоги обґрунтовані тим, що ОСОБА_1 не отримувала повідомлень, направлень, наказів про проведення документальної перевірки та не була належним чином повідомлена про її проведення. Позивач не отримувала поштовим зв`язком ані акта перевірки від 03.10.2025 № 21005/06-30-24-06/ НОМЕР_1 , ані вимоги № Ф-0253882406 від 11.11.2025, ані рішення № 0253872406 від 11.11.2025. Про наявність зазначених документів фактично дізналася лише 06.01.2026, коли бухгалтер під час підготовки звітності зайшла в електронний кабінет платника та виявила наявність вимоги і рішення про штрафні санкції. При цьому в електронному кабінеті платника відсутні квитанції та відмітки про доставку (вручення) та відсутня дата вручення відповідних документів. ОСОБА_1 звернулася до контролюючого органу з запитом про надання акта перевірки та доказів вручення, однак відповіді по суті та належних доказів вручення не отримала. 09.01.2026 подала скаргу до ДПС України щодо вимоги та рішення про штрафні санкції, яку 23.01.2026 залишено без розгляду. ОСОБА_1 є застрахованою особою та перебувала у трудових правовідносинах з ТОВ "АДВАНТАЖ УКРАЇНА", код ЄДРПОУ 40445180, що підтверджується довідкою ОК-5, де відображено сплату страхових внесків роботодавцем за відповідні періоди. Висновки контролюючого органу про здійснення підприємницької діяльності та отримання доходу є необґрунтованими, оскільки позивач не здійснювала такої діяльності у спірні періоди, а обов`язок зі сплати ЄСВ за періоди найманої праці покладено на роботодавця.
Ухвалою Житомирського окружного адміністративного суду від 02.02.2026 вказану позовну заяву прийнято до розгляду, відкрито провадження в адміністративній справі та вирішено розглядати справу за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін у судове засідання (у письмовому провадженні).
У відзиві на позовну заяву, поданому до суду 16.02.2026, відповідач зазначив, що 19.08.2025 Головне управління ДПС у Житомирській області оформило письмове повідомлення про дату початку та місце проведення перевірки ОСОБА_1 від 19.08.2025 № 262/06-30-24-07 разом з копією наказу від 19.08.2025 № 2237-п. Зазначені документи 20.08.2025 були надіслані ОСОБА_1 поштою рекомендованим листом з повідомленням про вручення на податкову адресу, однак повернулися з відміткою "Повертається: за закінченням терміну зберігання". З 22.09.2025 по 26.09.2025 була проведена документальна позапланова невиїзна перевірка діяльності ОСОБА_1 за період з 01.01.2018 по 22.06.2021. За результатами перевірки 03.10.2025 складено акт № 21005/06-30-24-06/ НОМЕР_1 , в якому встановлено, що позивач перебувала на спрощеній системі оподаткування та отримувала дохід за певними КВЕД у сумі 3 389 461,95 грн, а також надала поворотну фінансову допомогу ТОВ "МАРКАСОН" у значній сумі. Акт перевірки 06.10.2025 був надісланий поштою рекомендованим листом, однак повернувся з відміткою "Повертається: за закінченням терміну зберігання". Запити направлялися 02.03.2023, 19.05.2025 та 11.06.2025, на два з яких отримано відповіді. 11.11.2025 винесено вимогу про сплату боргу (недоїмки) з ЄСВ № Ф-0253882406 на суму 118 820,82 грн та рішення № 0253872406 про застосування штрафних санкцій на суму 59 410,41 грн, які також були направлені поштою рекомендованим листом і повернулися з відміткою "Повертається: одержувач відсутній за вказаною адресою". Відповідач вважає, що документи вважаються належним чином врученими відповідно до вимог ст. 42 Податкового кодексу України, а твердження ОСОБА_1 про неотримання документів свідчать лише про її недбалість.
У відповіді на відзив позивач 18.02.2026 вказала, що офіційне електронне листування в Електронному кабінеті платника не підключено, квитанцій та дати вручення в Е-кабінеті не відображено, акт перевірки, вимога та рішення поштою фактично не отримувались, про існування спірних документів дізналася 06.01.2026 від бухгалтера під час підготовки звітності. Заперечила належне вручення документів через розбіжності в адресах, відсутність підтвердження складу вкладення та належного повідомлення, а також заперечила підписання договору поворотної фінансової допомоги №176/07-16/ФД від 08.07.2016 з ТОВ «МАРКАСОН», факт надання коштів та належність рахунків. Підтвердила підписання відповіді на запит від 02.03.2023, але категорично заперечила підписання та направлення відповіді на запит від 11.06.2025, зазначивши, що підпис у документі їй не належить та візуально відрізняється, а документ має невстановлене походження. ОСОБА_1 зазначила, що відповідач не довів підписання договору, надання коштів, належності рахунків, фактичного отримання підприємницького доходу та не спростував можливості використання її реквізитів третіми особами.
Ухвалою від 21.04.2026 заяву ОСОБА_1 про зміну предмету позову повернуто без розгляду
Розглянувши за правилами спрощеного позовного провадження без проведення судового засідання та виклику учасників справи (у письмовому провадженні) з особливостями, визначеними статтями 257-262 Кодексу адміністративного судочинства України, матеріали та з`ясувавши всі обставини адміністративної справи, які мають юридичне значення для розгляду та вирішення спору по суті, дослідивши наявні у справі докази у їх сукупності, суд встановив таке.
На підставі наказу Головного управління ДПС у Житомирській області від 19.08.2025 № 2237-п у період з 22.09.2025 по 26.09.2025 було проведено документальну позапланову невиїзну перевірку фізичної особи - підприємця ОСОБА_1 з питань дотримання законодавства щодо своєчасності, достовірності, повноти нарахування та сплати податків і зборів, укладення трудового договору, оформлення трудових відносин з працівниками, виконання вимог валютного та іншого законодавства, правильності нарахування, обчислення та сплати єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування за період з 01.01.2018 по 22.06.2021.
За результатами зазначеної перевірки контролюючим органом складено акт від 03.10.2025 № 21005/06-30-24-06/ НОМЕР_1 , в якому зафіксовано, що ОСОБА_1 у спірний період перебувала на спрощеній системі оподаткування (єдиний податок, 3 група 5 відсотків) та отримувала дохід за КВЕД 46.16, 46.42, 47.25, 47.71, 47.91, 47.99 у сумі 3 389 461,95 грн. 
Крім того, на підставі відповіді ТОВ "МАРКАСОН" (ЄДРПОУ 37118680) на запит контролюючого органу встановлено, що між ОСОБА_1 та ТОВ "МАРКАСОН" 08.07.2016 укладено договір поворотної фінансової допомоги № 176/07-16/ФД, за умовами якого ОСОБА_1 у період з 01.01.2017 по 13.02.2019 надала фінансову допомогу шляхом безготівкового перерахування грошових коштів на банківський рахунок ТОВ "МАРКАСОН" у сумі 28 414 000 грн. 
На підставі зазначених даних контролюючий орган зробив висновок про заниження ОСОБА_1 суми єдиного внеску, що нараховується з чистого оподатковуваного доходу у розмірі 22 відсотків з урахуванням максимальної величини бази нарахування єдиного внеску та розміру мінімального страхового внеску, за період з 01.04.2018 по 31.12.2019 у загальній сумі 118 820,82 грн, в тому числі за квітень - грудень 2018 року в сумі 103 201,56 грн та за січень - грудень 2019 року в сумі 15 619,26 грн.
Акт перевірки від 03.10.2025 № 21005/06-30-24-06/ НОМЕР_1 , вимога про сплату боргу (недоїмки) з ЄСВ № Ф-0253882406 від 11.11.2025 на суму 118 820,82 грн та рішення про застосування штрафних санкцій з ЄСВ № 0253872406 від 11.11.2025 на суму 59410,41 грн були направлені ОСОБА_1 поштою рекомендованими листами з повідомленням про вручення на податкову адресу, однак повернулися до контролюючого органу без вручення з відповідними відмітками поштового оператора.
09.01.2026 ОСОБА_1 подала до ДПС України скаргу щодо вимоги про сплату боргу (недоїмки) з ЄСВ та Рішення про застосування штрафних санкцій. 
23.01.2026 ДПС України винесла рішення про залишення скарги без розгляду, мотивуючи це пропуском 10-денного строку на її подання.
Вважаючи вимогу про сплату боргу (недоїмки) з ЄСВ № Ф-0253882406 від 11.11.2025 та рішення про застосування штрафних санкцій з ЄСВ № 0253872406 від 11.11.2025 протиправними, необґрунтованими та такими, що прийняті з порушенням норм матеріального та процесуального права, ОСОБА_1 звернулася до Житомирського окружного адміністративного суду з відповідним адміністративним позовом. 
Дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини справи, об`єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд дійшов таких висновків.
Відповідно до статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі в межах повноважень та у спосіб що передбачені Конституцією та законами України.
Відносини, що виникають у сфері справляння податків і зборів, регулюються Податковим кодексом України (далі - ПК України), який, зокрема, визначає вичерпний перелік податків та зборів, що справляються в Україні, та порядок їх адміністрування, платників податків та зборів, їх права та обов`язки, компетенцію контролюючих органів, повноваження і обов`язки їх посадових осіб під час адміністрування податків, а також відповідальність за порушення податкового законодавства.
Відповідно до підпункту 20.1.4 пункту 20.1 статті 20 ПК України контролюючі органи мають право проводити відповідно до законодавства перевірки і звірки платників податків (крім Національного банку України), у тому числі після проведення процедур митного контролю та/або митного оформлення.
За змістом пункту 61.1 статті 61 ПК України податковий контроль - система заходів, що вживаються контролюючими органами та координуються центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну фінансову політику, з метою контролю правильності нарахування, повноти і своєчасності сплати податків і зборів, а також дотримання законодавства з питань регулювання обігу готівки, проведення розрахункових та касових операцій, патентування, ліцензування та іншого законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи.
Пунктом 75.1 статті 75 ПК України передбачено, що контролюючі органи мають право проводити камеральні, документальні (планові або позапланові; виїзні або невиїзні) та фактичні перевірки.
Відповідно до пункту 75.1.2 статті 75 ПК України документальною перевіркою вважається перевірка, предметом якої є своєчасність, достовірність, повнота нарахування та сплати усіх передбачених цим Кодексом податків та зборів, а також дотримання валютного та іншого законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи, дотримання роботодавцем законодавства щодо укладення трудового договору, оформлення трудових відносин з працівниками (найманими особами) та яка проводиться на підставі податкових декларацій (розрахунків), фінансової, статистичної та іншої звітності, регістрів податкового та бухгалтерського обліку, ведення яких передбачено законом, первинних документів, які використовуються в бухгалтерському та податковому обліку і пов`язані з нарахуванням і сплатою податків та зборів, виконанням вимог іншого законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи, а також отриманих в установленому законодавством порядку контролюючим органом документів та податкової інформації, у тому числі за результатами перевірок інших платників податків.
Переходячи до аналізу фактичних обставин справи у контексті наведених законодавчих норм, суд насамперед досліджує процедурну легітимність проведення перевірки. 
Пунктом 79.2 статті 79 ПК України передбачено, що документальна позапланова невиїзна перевірка проводиться посадовими особами контролюючого органу виключно на підставі рішення керівника (його заступника або уповноваженої особи) контролюючого органу, оформленого наказом, та за умови вручення платнику податків (його представнику) у порядку, визначеному статтею 42 цього Кодексу, копії наказу про проведення документальної позапланової невиїзної перевірки та письмового повідомлення про дату початку та місце проведення такої перевірки.
У разі надіслання (вручення) відповідно до статті 42 цього Кодексу платнику податків (його представнику) копії наказу про проведення документальної позапланової невиїзної перевірки та письмового повідомлення про дату початку та місце проведення позапланової невиїзної перевірки, шляхом надсилання за адресою (місцезнаходженням, податковою адресою) платника податків рекомендованим листом з повідомленням про вручення документальна позапланова невиїзна перевірка (крім перевірки, визначеної статтею 200 цього Кодексу) розпочинається не раніше 30 календарного дня з дати надсилання такого повідомлення та копії наказу.
Виконання умов цієї статті надає посадовим особам контролюючого органу право розпочати проведення документальної невиїзної перевірки.
Приписи пункту 42.2 статті 42 ПК України визначають, що документи вважаються належним чином врученими, якщо вони надіслані у порядку, визначеному пунктом 42.4 цієї статті, надіслані за адресою (місцезнаходженням, податковою адресою) платника податків рекомендованим листом з повідомленням про вручення або особисто вручені платнику податків (його представнику).
Пунктом 42.5 ст. 42 ПК України визначено, що у разі якщо платник податків не подав заяву про бажання отримувати документи через електронний кабінет, листування з платником податків здійснюється шляхом надіслання за адресою (місцезнаходженням, податковою адресою) платника податків рекомендованим листом з повідомленням про вручення або особисто вручаються платнику податків (його представнику).
У разі якщо пошта не може вручити платнику податків документ у зв`язку з відсутністю за місцезнаходженням посадових осіб платника податків, їхньою відмовою прийняти документ, незнаходження фактичного місця розташування (місцезнаходження) платника податків або з інших причин, документ вважається врученим платнику податків у день, зазначений поштовою службою в повідомленні про вручення із зазначенням причини невручення. На вимогу платника податків, який отримав документ в електронній формі, контролюючий орган надає такому платнику податків відповідний документ у паперовій формі протягом трьох робочих днів з дня надходження відповідної вимоги (у паперовій або електронній формі) платника податків.
Позивач ОСОБА_1 зареєстрована як фізична особа-підприємець на спрощеній системі оподаткування третьої групи із ставкою єдиного податку 5 відсотків протягом усього періоду з 01.01.2018 по 22.06.2021. Її податкова адреса, внесена до Єдиного державного реєстру, є незмінною: АДРЕСА_1 . Позивач мала кваліфікований електронний підпис, проте офіційне електронне листування в електронному кабінеті платника не підключила, що є її добровільним вибором і не звільняє від обов`язку отримувати кореспонденцію поштовим зв`язком за податковою адресою відповідно до пункту 42.5 статті 42 Податкового кодексу України.
Головне управління ДПС у Житомирській області 19.08.2025 видало повідомлення за номером 262/06-30-24-07 та наказ за номером 2237-п про проведення документальної позапланової невиїзної перевірки. Зазначені документи 20.08.2025 направлені рекомендованим листом з повідомленням про вручення за повною податковою адресою позивача з трек-номером 0601183726068. Поштове відправлення 05.09.2025 повернулося з відміткою "Повертається: за закінченням терміну зберігання". Суд вважає, що така відмітка прямо свідчить про застосування презумпції вручення відповідно до пункту 42.5 статті 42 Податкового кодексу України, оскільки причина невручення віднесена законом до "інших причин", а адресування було здійснено точно за податковою адресою без будь-яких розбіжностей.
На підставі ненадання позивачем повного комплекту документів на запити контролюючого органу, у тому числі на запит від 11.06.2025, що підтверджується актом про ненадання документів від 26.09.2025 за номером 857/06-30-24-06/3153405420, з 22.09.2025 по 26.09.2025 проведено документальну позапланову невиїзну перевірку. 
Акт перевірки від 03.10.2025 за номером 21005/06-30-24-06/3153405420 направлено позивачу 06.10.2025 рекомендованим листом з повідомленням про вручення за податковою адресою з трек-номером R067012224718. Відправлення повернулося 22.10.2025 з відміткою "Повертається: за закінченням терміну зберігання". Суд вважає, що надання трек-номера, копії повідомлення про вручення та відмітки поштового оператора є достатнім доказом направлення саме акта перевірки, оскільки закон не вимагає обов`язкового опису вкладення для рекомендованих листів у податкових правовідносинах, а позивач не надала жодних доказів, які б спростовували склад вкладення або факт направлення саме цього документа.
11.11.2025 прийнято вимогу про сплату боргу за номером Ф-0253882406 та рішення про застосування штрафних санкцій за номером 0253872406. Зазначені документи направлено рекомендованим листом з повідомленням про вручення за податковою адресою з трек-номером 1001400575614. Відправлення повернулося 27.11.2025 з відміткою "Повертається: одержувач відсутній за вказаною адресою". Така відмітка також підтверджує застосування презумпції вручення відповідно до пункту 42.5 статті 42 Податкового кодексу України, оскільки адреса в усіх відправленнях відповідала повній податковій адресі позивача, включаючи номер квартири, і жодних розбіжностей у адресуванні, які б виключали застосування презумпції, суд не вбачає. Твердження позивача про наявність розбіжностей в адресуванні не підтверджені жодними доказами і є необґрунтованими.
Позивач стверджує, що не отримувала жодного документа і дізналася про їх існування лише 06.01.2026. Однак суд, оцінюючи докази в їх сукупності, вважає, що відсутність підключення електронного листування в електронному кабінеті є добровільним вибором позивача, який не може бути підставою для звільнення від обов`язку отримувати пошту. Факт повернення листів з відмітками про закінчення терміну зберігання та відсутність одержувача за адресою свідчить про недбалість позивача щодо організації отримання кореспонденції за своєю податковою адресою, що порушує принцип належної обачності платника. Крім того, позивач раніше надавала відповіді на запити контролюючого органу від 02.03.2023 та 11.06.2025, що підтверджує її обізнаність про проведення перевірочних заходів. Навіть якщо позивач заперечує підпис на відповіді від 11.06.2025, вона не скористалася правом заявити клопотання про призначення судової почеркознавчої експертизи, не надала зразки підпису та не спростувала факт отримання контролюючим органом цього документа. За таких обставин суд не може визнати твердження про фальсифікацію достатнім для визнання доказів недопустимими.
Аналізуючи сутнісну сторону виявлених порушень, суд встановив, що підставою для прийняття оскаржуваних вимоги та рішення став висновок акта перевірки від 03.10.2025 № 21005/06-30-24-06/3153405420 про заниження бази нарахування єдиного внеску. Контролюючий орган стверджує, що позивач у період з 01.01.2017 по 13.02.2019 здійснила перерахування коштів у сумі 28 414 000 грн на користь ТОВ "МАРКАСОН" як поворотну фінансову допомогу згідно з договором від 08.07.2016 № 176/07-16/ФД. На підставі цієї інформації, отриманої від контрагента, відповідач ідентифікував ці суми як дохід позивача від підприємницької діяльності. 
Стаття 1046 Цивільного кодексу України визначає договір позики як передачу грошей у власність з обов`язком повернення такої ж суми.
Поняття поворотної фінансової допомоги в податковому законодавстві, зокрема у підпункті 14.1.257 пункту 14.1 статті 14 Податкового кодексу України, тлумачиться як сума коштів, що надійшла платнику податків у користування за договором, який не передбачає нарахування процентів, та є обов`язковою до повернення. 
Отже, надання такої допомоги є актом розпорядження власними коштами, що призводить до тимчасового зменшення активів особи, яка надає допомогу, а не до отримання нею доходу. Операції з надання поворотної фінансової допомоги не можуть вважатися доходом від реалізації товарів, робіт чи послуг, що є обов`язковою умовою для формування бази оподаткування єдиним податком та, як наслідок, базою нарахування єдиного соціального внеску для підприємців.
Суд зазначає, що надання фінансової допомоги є видатковою операцією платника. Відповідач не пояснив, яким чином витрачання коштів може формувати дохідну базу для нарахування єдиного внеску. По-друге, оскільки допомога є поворотною та безпроцентною, вона не передбачає отримання економічної вигоди у вигляді відсотків чи інших винагород, що виключає наявність об`єкта оподаткування.
Більше того, відповідач не надав жодних доказів того, що зазначені транзакції на суму понад 28000000 грн взагалі мали місце у реальності. У матеріалах перевірки відсутні виписки з банківських рахунків позивача, які б підтверджували списання коштів. Контролюючий орган не встановив номерів рахунків, з яких нібито здійснювалися платежі, та не перевірив, чи належать ці рахунки саме ОСОБА_1 як фізичній особі-підприємцю. Висновки акта ґрунтуються виключно на листах від ТОВ "МАРКАСОН", проте згідно з принципом автономності податкового обліку, дані обліку однієї особи не можуть бути автоматичним доказом виникнення зобов`язань у іншої особи без підтвердження їх власними первинними документами. 
Відповідно до підпункту 14.1.226 пункту 14.1 статті 14 Податкового кодексу України ( далі - ПК України) самозайнята особа - платник податку, який є фізичною особою-підприємцем або провадить незалежну професійну діяльність за умови, що така особа не є працівником в межах такої підприємницької чи незалежної професійної діяльності. Незалежна професійна діяльність - участь фізичної особи у науковій, літературній, артистичній, художній, освітній або викладацькій діяльності, діяльність лікарів, приватних нотаріусів, приватних виконавців, адвокатів, арбітражних керуючих (розпорядників майна, керуючих санацією, ліквідаторів), аудиторів, бухгалтерів, оцінщиків, інженерів чи архітекторів, особи, зайнятої релігійною (місіонерською) діяльністю, іншою подібною діяльністю за умови, що така особа не є працівником або фізичною особою - підприємцем та використовує найману працю не більш як чотирьох фізичних осіб.
Пункт 14.1.195 пункту 14.1 статті 14 ПК України дає визначення поняттю "працівник" - це фізична особа, яка безпосередньо власною працею виконує трудову функцію згідно з укладеним з роботодавцем трудовим договором (контрактом) відповідно до закону.
Правові та організаційні засади забезпечення збору та обліку єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, умови та порядок його нарахування і сплати та повноваження органу, що здійснює його збір та ведення обліку регулюються Законом України "Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування" (далі - Закон № 2464).
Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 1 Закону № 2464, єдиний внесок на загальнообов`язкове державне соціальне страхування (далі - єдиний внесок) - консолідований страховий внесок, збір якого здійснюється до системи загальнообов`язкового державного соціального страхування в обов`язковому порядку та на регулярній основі з метою забезпечення захисту у випадках, передбачених законодавством, прав застрахованих осіб на отримання страхових виплат (послуг) за діючими видами загальнообов`язкового державного соціального страхування.
До вказаного Закону № 2464-VI Законом України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України" № 1774-VIII, який набрав чинності з 01.01.2017 були внесені зміни, які запровадили, серед іншого, сплату єдиного внеску для ФОП (крім тих, які обрали спрощену систему оподаткування) та осіб, які провадять незалежну професійну діяльність, у сумі, що не може бути меншою за розмір мінімального страхового внеску, незалежно від отримання доходу (прибутку) у місяці нарахування єдиного внеску.
Згідно з п. 2 ч. 1 ст. 1 Закону № 2464-VI єдиний внесок на загальнообов`язкове державне соціальне страхування (далі - єдиний внесок) - консолідований страховий внесок, збір якого здійснюється до системи загальнообов`язкового державного соціального страхування в обов`язковому порядку та на регулярній основі з метою забезпечення захисту у випадках, передбачених законодавством, прав застрахованих осіб на отримання страхових виплат (послуг) за діючими видами загальнообов`язкового державного соціального страхування.
Пунктом 4 ч. 1 ст. 4 Закону № 2464-VI платниками єдиного внеску, є ФОП, в тому числі ті, які обрали спрощену систему оподаткування.
Єдиний внесок нараховується для платників, зазначених у п.п. 4 (крім ФОП, які обрали спрощену систему оподаткування), 5 та 5-1 ч. 1 ст. 4 цього Закону, - на суму доходу (прибутку), отриманого від їх діяльності, що підлягає обкладенню податком на доходи фізичних осіб. При цьому сума єдиного внеску не може бути меншою за розмір мінімального страхового внеску на місяць. У разі якщо таким платником не отримано дохід (прибуток) у звітному кварталі або окремому місяці звітного кварталу, такий платник зобов`язаний визначити базу нарахування, але не більше максимальної величини бази нарахування єдиного внеску, встановленої цим Законом. При цьому сума єдиного внеску не може бути меншою за розмір мінімального страхового внеску (п. 2 ч. 1 ст. 7 Закону).
Пунктом 3 ч. 1 ст. 7 Закону № 2464-VI встановлено, що для платників, зазначених у п. 4 ч. 1 ст. 4 цього Закону, які обрали спрощену систему оподаткування, єдиний внесок нараховується на суми, що визначаються такими платниками самостійно для себе, але не більше максимальної величини бази нарахування єдиного внеску, встановленої цим Законом. При цьому сума єдиного внеску не може бути меншою за розмір мінімального страхового внеску.
Згідно з пунктом 3 розділу VI Інструкції про порядок нарахування і сплати єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, затвердженої наказом Міністерства юстиції фінансів України від 20.04.2015 № 449 (далі - Інструкція № 449) органи доходів і зборів надсилають (вручають) платникам вимогу про сплату боргу (недоїмки), якщо:
- дані документальних перевірок свідчать про донарахування сум єдиного внеску органами доходів і зборів;
- платник має на кінець календарного місяця недоїмку зі сплати єдиного внеску;
- платник має на кінець календарного місяця борги зі сплати фінансових санкцій.
У випадку, передбаченому абзацом другим цього пункту, вимога про сплату боргу (недоїмки) приймається відповідним органом доходів і зборів протягом десяти робочих днів з дня, що настає за днем вручення платнику акта перевірки, а за наявності заперечень платника єдиного внеску до акта перевірки приймається з урахуванням висновку про результати розгляду заперечень до акта перевірки.
Орган доходів і зборів надсилає (вручає) вимогу про сплату боргу (недоїмки) платнику єдиного внеску протягом трьох робочих днів із дня її винесення.
У випадках, передбачених абзацами третім та/або четвертим цього пункту, вимога про сплату боргу (недоїмки) надсилається (вручається):
- платникам, зазначеним у підпунктах 1 та 2 пункту 1 розділу II цієї Інструкції, протягом десяти робочих днів, що настають за календарним місяцем, у якому виникла, зросла або частково зменшилась сума недоїмки зі сплати єдиного внеску (заборгованість зі сплати фінансових санкцій);
- платникам, зазначеним у підпунктах 3 та 4 пункту 1 розділу II цієї Інструкції, протягом п`ятнадцяти робочих днів, що настають за календарним місяцем, у якому виникла, зросла або частково зменшилась сума недоїмки зі сплати єдиного внеску (заборгованість зі сплати фінансових санкцій).
Вимога про сплату боргу (недоїмки) формується на підставі даних інформаційної системи органу доходів і зборів платника на суму боргу, що перевищує 10 гривень.
Пунктом 4 розділу VI Інструкції № 449 передбачено, що вимога про сплату боргу (недоїмки) формується на підставі актів документальних перевірок, звітів платника про нарахування єдиного внеску та облікових даних з інформаційної системи органу доходів і зборів за формою згідно з додатком 6 до цієї Інструкції (для платника юридичної особи) або за формою згідно з додатком 7 до цієї Інструкції (для платника фізичної особи).
При формуванні вимоги про сплату боргу (недоїмки) їй присвоюється порядковий номер, який складається з трьох частин: 1 частина літера "Ю" (вимога до юридичної особи) або "Ф" (вимога до фізичної особи), 2 частина порядковий номер, 3 частина літера "У" (узгоджена вимога).
Після формування вимоги про сплату боргу (недоїмки) та внесення даних до відповідного реєстру вимога надсилається (вручається) платнику. При надсиланні вимоги платнику рекомендованим листом з повідомленням про вручення корінець вимоги залишається у органі доходів і зборів. При врученні вимоги платнику під підпис така вимога залишається у платника, а корінець вимоги, на якому платник проставляє свій підпис, у органі доходів і зборів.
Вимога про сплату боргу (недоїмки) вважається належним чином надісланою (врученою), зокрема, фізичній особі, якщо її вручено особисто такій фізичній особі або її законному чи уповноваженому представникові чи надіслано рекомендованим листом на її адресу за місцем проживання або останнього відомого її місця перебування (проживання) з повідомленням про вручення.
Якщо платник на день надсилання (вручення) йому органом доходів і зборів вимоги про сплату боргу (недоїмки) не повідомив в установленому порядку про зміну місцезнаходження (місця проживання), вимога вважається належним чином надісланою (врученою) навіть у разі її повернення як такої, що не знайшла адресата.
Дата надсилання (вручення) проставляється на корінці вимоги: службовою (посадовою) особою юридичної особи, фізичною особою або її законним чи уповноваженим представником у разі вручення вимоги під підпис; працівником структурного підрозділу, до функцій якого належать приймання, реєстрація та обробка вхідної і вихідної кореспонденції, у разі надіслання рекомендованим листом з повідомленням про вручення. При цьому повідомлення про вручення прикріплюється до корінця вимоги.
У разі якщо неможливо надіслати (вручити) платнику єдиного внеску вимогу про сплату боргу (недоїмки) поштою у зв`язку з відсутністю його за місцезнаходженням (місцем проживання) (відсутністю службових (посадових) осіб платника єдиного внеску за його місцезнаходженням), відмовою платника єдиного внеску або службових (посадових) осіб платника прийняти вимогу, вимога вважається надісланою (врученою) платнику єдиного внеску у день, зазначений поштовою службою у повідомленні про вручення із зазначенням причин невручення.
Згідно з п. 3 ч. 11 ст. 25 Закону № 2464-VI за донарахування органом доходів і зборів або платником своєчасно не нарахованого єдиного внеску накладається штраф у розмірі 10 відсотків зазначеної суми, за кожний повний або неповний звітний період, за який донараховано таку суму, але не більш як 50 відсотків суми донарахування єдиного внеску.
Відповідно до пп. 3 п. 2 розділу VII Інструкції, при цьому складається рішення про застосування штрафних санкцій за донарахування відповідним органом доходів і зборів або платником своєчасно не нарахованого єдиного внеску за формою згідно з додатком 13 до цієї Інструкції.
Відповідно до ч. 15 ст. 25 Закону № 2464 рішення органу доходів і зборів про нарахування пені та/або застосування штрафів, передбачених частинами одинадцятою і дванадцятою цієї статті, є виконавчим документом. 
Відповідно до підпункту 14.1.175. пункту 14.1 статті 14 Податкового кодексу України податковий борг - сума узгодженого грошового зобов`язання (з урахуванням штрафних санкцій за їх наявності), але не сплаченого платником податків у встановлений вказаним Кодексом строк, а також пеня, нарахована на суму такого грошового зобов`язання.
Зі змісту пункту 54.1. статті 54 Податкового кодексу України вбачається, що крім випадків, передбачених податковим законодавством, платник податків самостійно обчислює суму податкового та/або грошового зобов`язання та/або пені, яку зазначає у податковій (митній) декларації або уточнюючому розрахунку, що подається контролюючому органу у строки, встановлені цим Кодексом. Така сума грошового зобов`язання та/або пені вважається узгодженою.
Відповідно до пункту 59.1. статті 59 Податкового кодексу України, у разі коли платник податків не сплачує узгодженої суми грошового зобов`язання в установлені законодавством строки, контролюючий орган надсилає (вручає) йому податкову вимогу в порядку, визначеному для надсилання (вручення) податкового повідомлення-рішення.
За вимогами пункту 59.3 статті 59 Податкового кодексу України податкова вимога надсилається не раніше першого робочого дня після закінчення граничного строку сплати суми грошового зобов`язання.
Тобто вимога про сплату боргу (недоїмки) формується на підставі даних інформаційної системи фіскального органу платника у випадку, зокрема, якщо такий платник має на кінець календарного місяця недоїмку зі сплати єдиного внеску. Недоїмкою ж є сума єдиного внеску, своєчасно не сплачена у строки, встановлені Законом № 2464-VI.
Суд зазначає, що сплата єдиного внеску є формою участі у системі загальнообов`язкового державного соціального страхування.
Мета такої участі полягає у гарантуванні особі матеріального забезпечення у разі настання страхового випадку (як то безробіття, тимчасова непрацездатність, нещасний випадок на виробництві чи професійне захворювання, досягнення пенсійного віку тощо).
Необхідними умовами для сплати особою єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування є провадження такою особою, зокрема, підприємницької діяльності та отримання доходу від такої діяльності, який і є базою для нарахування ЄСВ. Отже, саме дохід особи від такої діяльності є базою для нарахування, проте за будь-яких умов розмір ЄСВ не може бути меншим за розмір мінімального страхового внеску за місяць. При цьому, за відсутності бази для нарахування ЄСВ у відповідному звітному кварталі або окремому місяці звітного кварталу, законодавство встановлює обов`язок особи самостійно визначити цю базу, розмір єдиного внеску не може бути меншим за розмір мінімальної заробітної плати.
Верховний Суд у постанові від 04.12.2019 у справі № 440/2149/19 сформулював правовий висновок, відповідно до якого особа, яка зареєстрована як фізична особа-підприємець, проте господарську діяльність не веде та доходи не отримує, зобов`язана сплачувати єдиний внесок на загальнообов`язкове державне соціальне страхування не нижче розміру мінімального страхового внеску незалежно від фактичного отримання доходу лише за умови, що така особа не є найманим працівником . В іншому випадку (якщо особа є найманим працівником), така особа є застрахованою і платником єдиного внеску за неї є її роботодавець, а мета збору єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування досягається за рахунок його сплати роботодавцем. 
Інше тлумачення норм Закону № 2464-VI щодо необхідності сплати єдиного внеску особами, які перебувають на обліку в органах ДФС і зареєстровані як фізичні особи підприємці (однак господарську діяльність не здійснюють і доходи не отримують), та які одночасно перебувають у трудових відносинах, спричиняє подвійну його сплату (безпосередньо особою та роботодавцем), що суперечить меті запровадженого державою консолідованого страхового внеску.
Суд зазначає, що позивачем надано довідку за формою ОК-5 та копія трудової книжки, які свідчать про її постійну роботу в ТОВ "АДВАНТАЖ УКРАЇНА" протягом усього спірного періоду. Роботодавцем за позивача щомісячно нараховувався та сплачувався єдиний внесок.
Таким чином, зазначене доводить те, що мета збору єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування стосовно позивача досягнута за рахунок його сплати роботодавцем позивача.
Оскільки відповідач не довів отримання позивачем жодного реального підприємницького доходу, а навпаки, оперує даними про надання нею коштів іншим особам, вимога про сплату 118820,82 грн недоїмки є незаконною спробою здійснити подвійне стягнення внесків з однієї застрахованої особи.
Похідною від вимоги про скасування протиправної вимоги є зобов`язання відповідача вилучити з інтегрованої картки платника єдиного внеску суму неправомірно нарахованого позивачу боргу.
Відповідно до п. 1 Розділу І Порядку ведення податковими органами оперативного обліку податків, зборів, платежів та єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, затвердженого наказом Міністерства фінансів України від 12.01.2021 № 5, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 15.03.2021 за № 321/35943, інтегрована картка платника (далі - ІКП) - форма оперативного обліку податків, зборів, платежів та єдиного внеску (далі - платежі), що ведеться за кожним видом платежу.
Пункт перший Розділу ІІ, з метою обліку нарахованих і сплачених, повернутих та відшкодованих сум платежів територіальними органами ДПС відкриваються ІКП за кожним платником та кожним видом платежу, які мають сплачуватися такими платниками на рахунки, відкриті в розрізі адміністративно-територіальних одиниць. ІКП містить інформацію про облікові операції та облікові показники, які характеризують стан розрахунків платника з бюджетами та фондами загальнообов`язкового державного соціального і пенсійного страхування за відповідним видом платежу та відповідною адміністративно-територіальною одиницею.
Аналіз наведених норм права дає можливість дійти висновку, що відображення контролюючим органом в інтегрованій картці платника податків відомостей щодо своєчасного нарахування та сплати податкових зобов`язань створює певні наслідки для платника податків та наявність у останнього матеріально-правового інтересу щодо вірного та об`єктивного відображення в інтегрованій картці фактичного стану розрахунків з бюджетом. Відповідно, у разі скасування вимоги про сплату податкового боргу, контролюючий орган зобов`язаний вчинити дії щодо відображення/коригування у особовій картці позивача дійсного стану зобов`язань перед бюджетом. 
Оскільки вимога визнається судом протиправною, то і відповідні записи в ІКП, зроблені на її підставі, є неправомірними та підлягають вилученню (коригуванню) з метою повного відновлення порушених прав позивача.
Верховний Суд у своїх постановах від 19.02.2019 у справі № 825/999/17, від 25.03.2020 у справі № 826/9288/18 зазначав, що відображення в ІКП відомостей про наявність заборгованості, з урахуванням встановлення протиправності її нарахування, створює негативні наслідки для платника, і контролюючий орган зобов`язаний вчинити дії щодо коригування таких даних. Ця вимога позивача також є обґрунтованою та підлягає задоволенню з метою відновлення прав та інтересів позивача, за захистом яких він звернувся до суду, та з метою дотримання судом гарантій на те, що спір між сторонами буде остаточно вирішений.
Згідно з частинами першою, другою статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків встановлених статтею 78 цього Кодексу.
В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.
Відповідно до ст. 2 КАС України, завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.
Таким чином, з урахуванням вищевикладеного повно і всебічно з`ясувавши обставини, які мають значення для правильного вирішення справи, суд приходить до висновку про задоволення позову повністю.
На підставі положень частини першої статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України у зв`язку з повним задоволенням позову, судовий збір, сплачений позивачем за подання позовної заяви, підлягає стягненню на її користь за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління ДПС у Житомирській області.
Керуючись положеннями статей 2, 9, 72-77, 139, 242-246, 251, 262, 292, 293, 295 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

вирішив:

Адміністративний позов ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ) до Головного управління ДПС у Житомирській області (вул. Юрка Тютюнника, 7, м. Житомир, Житомирська обл., Житомирський р-н, 10003, ЄДРПОУ 44096781) задовольнити повністю.
Визнати протиправною та скасувати вимогу Головного управління ДПС у Житомирській області про сплату боргу (недоїмки) з єдиного внеску № Ф-0253882406 від 11.11.2025. 
Визнати протиправним та скасувати рішення Головного управління ДПС у Житомирській області про застосування штрафних санкцій з єдиного внеску № 0253872406 від 11.11.2025. 
Зобов`язати Головне управління ДПС у Житомирській області привести у відповідність інтегровану картку платника податків ОСОБА_1 шляхом виключення сум недоїмки в розмірі 118820,82 грн та штрафних санкцій в розмірі 59410,41 грн.
Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління ДПС у Житомирській області на користь ОСОБА_1 судові витрати зі сплати судового збору в розмірі 1425,85 грн (одна тисяча чотириста двадцять п`ять гривень 85 копійок). 
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.
Рішення суду може бути оскаржене шляхом подання апеляційної скарги безпосередньо до Сьомого апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.
У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя Д.М. Леміщак

Повний текст складено: 27 квітня 2026 р.

27.04.26