ПОЛТАВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 554/14451/25  Номер провадження 22-ц/814/1757/26	Головуючий у 1-й інстанції Материнко М.О.  Доповідач ап. інст. Одринська Т. В.	

П О С Т А Н О В А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05 травня 2026 року 	м. Полтава	

Полтавський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:
Головуючого судді Одринської Т.В.,
суддів Дорош А.І., Панченка О.О., 
за участю секретаря Сальної Н.О., 
розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Полтава цивільну справу за заявою адвоката Павлюка Ігоря Олександровича в інтересах ОСОБА_1 про скасування заходів забезпечення позову (зняття арешту з майна)
за апеляційною скаргою представника ОСОБА_1 – адвоката Павлюка Ігоря Олександровича на ухвалу Шевченківського районного суду м. Полтави від 16 грудня 2025 року,
В С Т А Н О В И В :
У жовтні 2025 року заявник звернувся до суду із вказаною заявою, у якій останній просив суд скасувати арешт всього нерухомого майна ОСОБА_1 накладений постановою про відкриття виконавчого провадження з накладенням арешту на майно від 16.08.2012, винесеної Відділом ДВС В-Багачанського РУЮ в межах виконавчого провадження №33899312, реєстраційний номер обтяження: 12882221.
Заяву обгрунтовано тим, що у заявника перед Акціонерним товариством Комерційний банк “ПриватБанк” будь-яка заборгованість відсутня.
Вказував, що на майно накладено арешт, та у зв`язку з його несвоєчасним зняттям, порушується його право, внаслідок чого він позбавлений змоги в повному обсязі використати своє законне право розпоряджатися власним майном.
Ухвалою Шевченківського районного суду м. Полтави від 16 грудня 2025 року у задоволенні заяви відмовлено.
Ухвала мотивована, тим, що заявником обрано неналежний спосіб захисту.
Не погодившись із вказаною ухвалою, її в апеляційному порядку оскаржив представник ОСОБА_1 – адвокат Павлюк І.О., посилаючись на порушення норм матеріального та процесуального права, просив скасувати ухвалу та ухвалити нове рішення, яким задовольнити заяву.
В обгрунтування апеляційної скарги вказував, що виконавче провадження відкрито на підставі ухвали суду про забезпечення позову, якою накладено арешт на рухоме та нерухоме майно в межах суми заявлених позовних вимог – 24952,03 грн.
Вважає, що подання клопотання про скасування заходів забезпечення позову є належним процесуальним способом захисту прав.
Вказував, що у даному випадку судом першої інстанції безпідставно застосовано висновки викладені в постанові Верховного суду від 19 січня 2022 року по справі № 577/4541/20 (провадження № 61-8240св21) до спірних правовідносин.
Відзив на апеляційну скаргу у встановлені строки не надходив. Відповідно до ч. 3 ст. 360 ЦПК України відсутність відзиву на апеляційну скаргу не перешкоджає перегляду рішення суду першої інстанції.
Заслухавши доповідь судді-доповідача, дослідивши матеріали справи, перевіривши законність і обґрунтованість судового рішення в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.
Судом встановлено, що відповідно до інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна, встановлено факт накладення на все нерухоме майно арешту. Підставою обтяження стали:- постанова про відкриття виконавчого провадження з накладенням арешту на майно боржника, ВП№33899312 видана 16.08.2012 Відділом ДВС В-Багачанського РУЮ. Реєстраційний номер обтяжень – 12882221. 
В подальшому, з інформації отриманої в органу державної виконавчої служби по відповідному виконавчому провадженні встановлено, що таке відкрито на підставі ухвали Октябрського районного суду м. Полтави від 04.11.2011 по справі №2 6949.
Ухвалою Октябрського районного суду м. Полтави від 04.11.2011 по справі №2-6949, заяву про забезпечення позову задоволено частково та накладено арешт на рухоме та нерухоме майно в межах суми заявлених позовних вимог 24952,03 грн та заборонено ОСОБА_1 вчиняти будь-які дії по відчуження вищезазначеного майна. Тобто, виконавче провадження відкрито на підставі ухвали суду про забезпечення позову.
Рішенням Октябрського районного суду м. Полтави від 10.02.2012 вирішено позов ПАТ КБ “ПриватБанк” задовольнити частково. Стягнути з ОСОБА_1 на користь ПАТ КБ “ПриватБанк” заборгованість по кредитному договору в розмірі 24952,03 грн..
Згідно відповіді Миргородського відділу державної виконавчої служби у Миргородському районі Полтавської області Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції за вих. №23339 від 15.04.2025 року якому повідомлено, що на примусовому виконанні в органі державної виконавчої служби перебувало виконавче провадження №33899312 з примусового виконання ухвали Октябрського районного суду м. Полтави від 04.11.2011 по справі №2-6949 “про накладення арешту на все рухоме та нерухоме майно боржника ОСОБА_1 на користь АТ КБ “Приватбанк””. 
22.08.2012 зазначено виконавче провадження було завершене у зв`язку з повним фактичним виконанням на підставі п.8 ч.1 ст. 49 Закону України “Про виконавче провадження”.
Відмовляючи у задоволенні заяви, місцевий суд виходив з того, що ОСОБА_1 , який є боржником у виконавчому провадженні, не може пред`являти позов про зняття арешту з майна, оскільки законом у цьому випадку передбачений інший порядок судового захисту, а саме оскарження боржником рішення, дій чи бездіяльності державного виконавця або приватного виконавця в порядку, передбаченому розділом VII ЦПК України.
Колегія суддів не може погодитись із таким висновком суду першої інстанції, виходячи з наступного.
Згідно з частиною першою статті 316 ЦК України правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб.
Власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном (частина перша статті 317 ЦК України).
Частиною першою статті 319 ЦК України передбачено, що власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд.
Відповідно до частин першої, другої статті 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Особа може бути позбавлена права власності або обмежена у його здійсненні лише у випадках і в порядку, встановлених законом.
Згідно зі статтею 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном.
Звертаючись до суду з позовом заявник зазначав, що у нього відсутня заборгованість перед АТ КБ «ПриватБанк», проте накладені обтяження ухвалою Октябрського районного суду м.Полтави від 04.11.2011 про забезпечення позову обмежує його право на вільне володіння своїм майном.
Забезпечення позову за своєю суттю є тимчасовим обмеженням суб`єктивних прав, свобод та інтересів відповідача або пов`язаних із ним інших осіб в інтересах забезпечення реалізації в майбутньому актів правосуддя і задоволених вимог позивача (заявника). Зазначені обмеження встановлює суд в ухвалі, вони діють до заміни судом виду забезпечення позову або скасування заходів забезпечення позову.
Забезпечення позову є процесуальним засобом, спрямованим на запобігання можливим порушенням майнових прав чи охоронюваних законом інтересів юридичної або фізичної особи, що полягає у вжитті заходів, за допомогою яких у подальшому гарантується виконання судових рішень, прийнятих за результатами розгляду спору.
Відповідно до частини першої статті 158 ЦПК України суд може скасувати заходи забезпечення позову з власної ініціативи або за вмотивованим клопотанням учасника справи.
Забезпечувальні заходи скасовуються судом шляхом постановлення процесуального рішення - ухвали. Наслідком скасування заходів забезпечення позову є зняття всіх обмежень, встановлених забезпеченням позову.
Враховуючи, що забезпечення позову застосовується як гарантія задоволення законних вимог позивача, суд не повинен скасовувати вжиті заходи до виконання рішення або зміни способу його виконання, за винятком випадків, коли потреба у забезпеченні позову з тих чи інших причин відпала або змінились певні обставини, що спричинили застосування заходів забезпечення позову, або забезпечення позову перешкоджає належному виконанню судового рішення.
Питання, пов`язані із забезпеченням позову, зміною виду чи їх скасуванням вирішуються у порядку, передбаченому ЦПК України, і не можуть бути предметом розгляду в іншому провадженні.
Водночас за приписами частини першої статті 158 ЦПК України із клопотанням про скасування заходів забезпечення позову (накладення арешту на майно) може звернутися виключно учасник справи. Інша особа, яка вважає, що майно, на яке було накладено арешт у порядку забезпечення позову, належить їй, а не стороні у справі, може звернутися до суду з позовом про зняття з нього арешту. Позов про зняття арешту з майна може бути пред`явлений власником, а також особою, яка володіє на підставі закону чи договору або іншій законній підставі майном, що не належить боржнику (речове право на чуже майно).
Подібні висновки викладені у постановах Верховного Суду від 20 січня 2020 року у справі № 753/12741/17 (провадження № 61-15806св19), від 22 квітня 2020 року у справі № 607/15533/17 (провадження № 61-43809св18), від 06 травня 2020 року у справі № 756/8156/18 (провадження № 61-48774св18), від 19 листопада 2020 року у справі № 759/3883/17 (провадження № 61-21905св19), від 27 січня 2021 року у справі № 757/9023/18-ц (провадження № 61-14051св19), від 10 лютого 2021 року у справі № 641/1271/19-ц (провадження № 61-5579св20), від 25 травня 2023 року у справі № 334/1250/22 (провадження № 61-12728св22).
Велика Палата Верховного Суду у постанові від 05 травня 2020 року у справі № 554/8004/16 дійшла висновку, що відповідачем у справах за позовами про звільнення майна з-під арешту є боржник або особа, в інтересах якої накладено арешт на майно у виконавчих провадженнях, оскільки задоволення такого позову може безпосередньо вплинути на права та законні інтереси сторін спірних правовідносин щодо такого майна.
Ураховуючи те, що накладення арешту на майно заявника було здійснене на підставі ухвали суду першої інстанції, виконавець не має правових підстав самостійно скасовувати арешт, накладений на виконання ухвали суду про забезпечення позову, без відповідного рішення суду про скасування таких заходів.
Визначений статтею 158 ЦПК України порядок скасування заходів забезпечення позову є ефективним способом захисту прав особи, на майно якої накладено арешт.
Колегія суддів звертає увагу, що суд першої інстанції помилково застосував висновок справи № 577/4541/20, оскільки ці висновки не є релевантними до даних спірних правовідносин. 
Суд першої інстанції помилково ототожнив арешт, накладений для забезпечення позову, з арештом у виконавчому провадженні з виконання рішення по суті.
За таких обставин, колегія суддів приходить до висновку про наявність підстав для задоволення заяви про скасування заходів забезпечення позову.
Керуючись ст.ст. 367, 374, 376, 383, апеляційний суд 
П О С Т А Н О В И В :
Апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 – адвоката Павлюка Ігоря Олександровича – задовольнити.
Ухвалу Шевченківського районного суду м. Полтави від 16 грудня 2025 року – скасувати. Ухвалити нове рішення.
Заяву адвоката Павлюка Ігоря Олександровича в інтересах ОСОБА_1 про скасування заходів забезпечення позову (зняття арешту з майна) – задовольнити.
Скасувати арешт всього нерухомого майна ОСОБА_1 (РНКОПП НОМЕР_1 ) накладений постановою про відкриття виконавчого провадження з накладенням арешту на майно від 16.08.2012 винесеної Відділом ДВС В-Багачанського РУЮ в межах виконавчого провадження №33899312, реєстраційний номер обтяження: 12882221 на підставі ухвали Октябрського районного суду м.Полтави від 04 листопада 2011 року по справі №2-6949/11.
Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена протягом тридцяти днів з дня її проголошення шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду.
Якщо в судовому засіданні оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.
Повний текст постанови складено 05 травня 2026 року.

Головуючий    Т.В. Одринська

Судді       А.І. Дорош

О.О. Панченко