ВОЛИНСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД

РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04 травня 2026 року 	Луцьк	Справа № 140/3203/26 	

Волинський окружний адміністративний суд у складі:
судді Стецика Н.В., 
розглянувши за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідача Головне управління Пенсійного фонду України у Волинській області, про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити дії, 

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 (далі також – ОСОБА_1 , позивач) звернувся до суду з позовом до Головного управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області (далі також – ГУ ПФУ в Тернопільській області, відповідач), третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідача Головне управління Пенсійного фонду України у Волинській області (далі також – ГУ ПФУ у Волинській області, третя особа) у якому просив:
визнати протиправним та скасувати рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області № 032350028200 від 10.03.2026 про відмову у перерахунку щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці; 
зобов`язати відповідача здійснити з 10.07.2024 перерахунок та виплату щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці на підставі довідки Апеляційного суду Волинської області №1.62/1/2025 від 21.03.2025 про суддівську винагороду для обчислення щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці, якою визначено, що суддівська винагорода, яка враховується при перерахунку щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці, складає 299 772 грн, у тому числі: посадовий оклад /3028х50х1,1/ 166 540 грн; доплата за вислугу /70%/ 116 578 грн; доплата за науковий ступінь 0 грн; доплата за роботу, що передбачає доступ до державної таємниці /10%/ 16 654 грн; щомісячна доплата відповідно до частини шостої статті 135 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» 0 грн, з урахуванням раніше проведених виплат.
В обгрунтування позовних вимог ОСОБА_1 зазначив, що він перебуває на обліку в ГУ ПФУ у Волинській області та отримує щомісячне довічне грошове утримання судді у відставці. На виконання рішення Волинського окружного адміністративного суду від 23.10.2024 у справі №140/8749/24, яке набрало законної сили, Апеляційним судом Волинської області йому було видано довідку №1.62/1/2025 від 21.03.2025 про суддівську винагороду для обчислення щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці.
02.03.2026 він звернувся до Відділу обслуговування №4 (сервісний центр) Камінь-Каширського об`єднаного управління ГУ ПФУ у Волинській області із заявою про здійснення перерахунку щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці на підставі довідки Апеляційного суду Волинської області №1.62/1/2025 від 21.03.2025.
За принципом екстериторіальності вказану заяву розглянуто ГУ ПФУ в Тернопільській області, рішення якого за №032350028200 від 10.03.2026 йому відмовлено у перерахунку щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці. Вказане рішення мотивоване тим, що станом на березень 2025 року розмір посадового окладу працюючого судді для проведення перерахунку щомісячного довічного грошового утримання не збільшувався та оскільки довідка видана станом не на дату звернення за призначенням щомісячного довічного грошового утримання (липень 2024 року), тому підстави для проведення перерахунку на підставі довідки про суддівську винагороду від 21.03.2025 №1.62/1/2025 відсутні.
Позивач вважає дане рішення ГУ ПФУ в Тернопільській області протиправним.
Вказує, що рішенням Волинського окружного адміністративного суду від 23.10.2024 у справі № 140/8749/24, яке набрало законної сили 18.03.2025, була встановлена протиправність дій Апеляційного суду Волинської області щодо видачі довідки №1.63/2/2024 від 10.07.2024 із застосуванням для визначення базового розміру посадового окладу судді показника прожиткового мінімуму у розмірі 2102,00 грн та без зазначення доплат за вислугу років у розмірі 70 відсотків посадового окладу, за роботу, що передбачає доступ до державної таємниці та без застосування регіонального коефіцієнту 1,1 – за здійснення правосуддя у суді, що розташований у населеному пункті з кількістю населення щонайменше сто тисяч осіб. 
Оскільки судом була встановлена протиправність видачі довідки, на підставі якої йому було призначене щомісячне довічне грошове утримання судді у відставці, він має право на перерахунок щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці з 10.07.2024 (дати призначення довічного грошового утримання) на підставі оновленої довідки Апеляційного суду Волинської області №1.62/1/2025 від 21.03.2025 з сумою суддівської винагороди, що відповідає приписам Закону № 1402-VIII.
Зауважує, що органи Пенсійного фонду України не наділені повноваженнями самостійно визначати розмір щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці, а здійснюють його нарахування на підставі наданих їм відповідними органами або позивачем довідок про суддівську винагороду для обчислення щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці.
Ухвалою судді Волинського окружного адміністративного суду від 19.03.2026 позовну заяву прийнято до розгляду, відкрито провадження у справі та ухвалено розгляд справи проводити за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) учасників справи.
Представник ГУ ПФУ в Тернопільській області у відзиві від 25.03.2026 на позовну заяву просила у задоволенні позову ОСОБА_1 відмовити повністю. Заперечуючи доводи позивача, зазначила, що закони про Державний бюджет на 2021–2025 роки прямо встановлюють спеціальний показник для обчислення посадових окладів суддів - 2102 грн.
Оскільки вказані норми є чинними та обов`язковими до застосування, орган Пенсійного фонду України діяв у межах повноважень і відповідно до чинного законодавства. Стверджує, що у органів Пенсійного фонду України відсутні правові підстави для здійснення позивачу перерахунку щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці.
При цьому, посилається на постанову Великої Палати Верховного Суду від 24.04.2025 у справі №240/9028/24, яка визнала обов`язковим застосування спеціального прожиткового мінімуму 2102 гривні для визначення базового посадового окладу судді. Посилання позивача на постанову Верховного Суду від 17.02.2026 у справі №200/2309/25 вважає помилковим.
У відповіді на відзив позивач заперечив доводи представника відповідача. Стверджує, що посилання відповідача на постанову Великої Палати Верховного Суду від 24.04.2025 у справі №240/9028/24 є безпідставним, оскільки предметом спору у справі №240/9028/24 було питання розрахунку при звільненні судді (виплата допомоги), тоді як у цій справі предмет спору стосується перерахунку щомісячного довічного грошового утримання у зв`язку зі зростанням прожиткового мінімуму. 
Сторони скористались своїм правом на подання до суду заяв по суті справи, в яких письмово виклали свої вимоги, заперечення, аргументи, пояснення та міркування щодо предмета спору, а тому суд вважає можливим розглянути справу за наявними у справі матеріалами.
Дослідивши докази та письмові пояснення, викладені у заявах по суті справи, суд встановив наступне.
Указом Президента України від 13.08.2002 №712/2002 ОСОБА_1 призначено на посаду судді Камінь-Каширського районного суду Волинської області строком на п`ять років, постановою Верховної Ради України від 10.04.2008 № 261-VІ обрано на посаду судді Камінь-Каширського районного суду Волинської області безстроково.
Постановою Верховної Ради України від 02.12.2010 №2757-VI обраний суддею Апеляційного суду Волинської області безстроково та рішенням Вищої ради правосуддя від 16.02.2021 №359/0/15-21 відряджений до Волинського апеляційного суду для здійснення правосуддя на один рік з 18.02.2021. 
У подальшому, рішенням Вищої ради правосуддя від 05.10.2021 № 2054/0/15-21 продовжено строк відрядження до Волинського апеляційного суду для здійснення правосуддя на один рік з 19.02.2022. Окрім цього, рішенням Голови Верховного Суду від 23.11.2022 №537/0/149-22 продовжено на один рік строк відрядження до Волинського апеляційного суду для здійснення правосуддя з 19.02.2023.
Рішенням Вищої ради правосуддя від 09.07.2024 №2075/0/15-24 позивача звільнено з посади судді Апеляційного суду Волинської області у зв`язку з поданням заяви про відставку та наказом виконувача обов`язків голови ліквідаційної комісії Апеляційного суду Волинської області від 09.07.2024 №1.5/2 ОСОБА_1 відраховано зі штату суду (а.с.10-12).
Рішенням ГУ ПФУ України у Полтавській області від 22.08.2024 №032350028200 ОСОБА_1 призначено щомісячне довічне грошове утримання судді у відставці в розмірі 52 відсотків суддівської винагороди, починаючи з 10.07.2024 (а.с.14).
Рішенням Волинського окружного адміністративного суду від 23.10.2024 у справі №140/8749/24, яке набрало законної сили, визнано протиправними дії Апеляційного суду Волинської області щодо видачі ОСОБА_1 довідки про суддівську винагороду для обчислення щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці, обчисленої з розрахунку встановленого статтею 7 Закону України «Про Державний бюджет України на 2024 рік» прожиткового мінімуму для працездатних осіб, який застосовується для визначення базового розміру посадового окладу судді в розмірі 2 102,00 грн та без зазначення доплат за вислугу років у розмірі 70 відсотків посадового окладу, за роботу, що передбачає доступ до державної таємниці та без застосування регіонального коефіцієнту 1,1 - за здійснення правосуддя у суді, що розташований у населеному пункті з кількістю населення щонайменше сто тисяч осіб. Зобов`язано Апеляційний суд Волинської області видати ОСОБА_1 довідку про суддівську винагороду для обчислення щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці із зазначенням розміру суддівської винагороди судді, виходячи з базового розміру посадового окладу судді апеляційного суду - 50 прожиткових мінімумів для працездатних осіб, розмір якого визначено ст. 7 Закону України «Про Державний бюджет України на 2024 рік» станом на 01.01.2024 в розмірі 3 028 грн, регіонального коефіцієнту - 1.1, надбавки за вислугу років 70 % та за роботу, що передбачає доступ до державної таємниці (а.с.23-29).
На виконання рішення Волинського окружного адміністративного суду від 23.10.2024 у справі №140/8749/24, Апеляційним судом Волинської області видано довідку №1.62/1/2025 від 21.03.2025 про суддівську винагороду для обчислення щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці, якою визначено, що суддівська винагорода, яка враховується при перерахунку щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці, складає 299772,00 грн, у тому числі: посадовий оклад /3028х50х1,1/166 540 грн; доплата за вислугу /70%/ 116 578 грн; доплата за науковий ступінь 0 грн; доплата за роботу, що передбачає доступ до державної таємниці /10%/ 16 654 грн; щомісячна доплата відповідно до частини шостої статті 135 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» 0 грн, з урахуванням раніше проведених виплат (а.с.30) 
02.03.2026 позивач звернувся до ГУ ПФУ у Волинській області із заявою про здійснення перерахунку щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці до якої долучив довідку №1.62/1/2025 від 21.03.2025 про суддівську винагороду для обчислення щомісячного довічного утримання судді у відставці (а.с.31-32).
За принципом екстериторіальності заяву ОСОБА_1 від 02.03.2026 розглянуто ГУ ПФУ в Тернопільській області, рішенням якого №032350028200 від 10.03.2026 позивачу відмовлено у перерахунку щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці (а.с.35).
Підставою відмови зазначено, що оскільки, станом на березень 2025 року розмір посадового окладу працюючого судді для проведення перерахунку щомісячного довічного грошового утримання не збільшувався та оскільки довідка видана станом не на дату звернення за призначенням щомісячного довічного грошового утримання (липень 2024 року), тому підстави для проведення перерахунку на підставі довідки про суддівську винагороду від 21.03.2025 №1.62/1/2025, відсутні.
Вважаючи рішення ГУ ПФУ в Тернопільській області №032350028200 від 10.03.2026 протиправним, позивач звернувся до суду за захистом своїх прав.
Предметом спору у даній справі є рішення відповідача щодо відмови позивачу у перерахунку та виплаті щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці на підставі довідки Апеляційного суду Волинської області №1.62/1/2025 від 21.03.2025 про суддівську винагороду для обчислення щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці.
Надаючи оцінку спірним правовідносинам, суд зазначає наступне.
Частиною другою статті 19 Конституції України встановлено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Згідно зі статтею 8 Конституції України в Україні визнається і діє принцип верховенства права. Конституція України має найвищу юридичну силу. Закони та інші нормативно-правові акти приймаються на основі Конституції України і повинні відповідати їй. Норми Конституції України є нормами прямої дії. Звернення до суду для захисту конституційних прав і свобод людини і громадянина безпосередньо на підставі Конституції України гарантується.
Відповідно до статті 130 Конституції України держава забезпечує фінансування та належні умови для функціонування судів і діяльності суддів. У Державному бюджеті України окремо визначаються видатки на утримання судів з урахуванням пропозицій Вищої ради правосуддя. Розмір винагороди судді встановлюється законом про судоустрій.
Пункт 1 частини другої статті 92 Конституції України передбачає, що виключно законами України встановлюються, зокрема, Державний бюджет України.
Закон про Державний бюджет України - закон, який затверджує Державний бюджет України та містить положення щодо забезпечення його виконання протягом бюджетного періоду (пункт 24 частини першої статті 2 Бюджетного кодексу України).
Згідно з пунктом 6 частини першої статті 92 Конституції України, основи соціального захисту, а також форми і види пенсійного забезпечення визначаються виключно законами України.
Статтею 4 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» №1402-VIII від 02.06.2016 (далі також – Закон №1402-VIII) встановлено, що судоустрій і статус суддів в Україні визначаються Конституцією України та законом. Зміни до цього Закону можуть вноситися виключно законами про внесення змін до Закону України «Про судоустрій і статус суддів».
Відповідно до частини першої статті 135 Закону №1402-VIII суддівська винагорода регулюється цим Законом та не може визначатися іншими нормативно-правовими актами.
Питання виплати щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці врегульоване статтею 142 Закону №1402-VIII, частиною четвертою якої встановлено, що у разі зміни розміру складових суддівської винагороди судді, який працює на відповідній посаді, здійснюється перерахунок раніше призначеного щомісячного довічного грошового утримання.
Суддівська винагорода складається з посадового окладу та доплат за: 1) вислугу років; 2) перебування на адміністративній посаді в суді; 3) науковий ступінь; 4) роботу, що передбачає доступ до державної таємниці.
Відповідно до частин другої, четвертої статті 135 Закону №1402-VIII, яка згідно з рішенням Конституційного Суду України №4-р/2020 від 11.03.2020 діє в редакції Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України» №1774-VIII від 06.12.2016, базовий розмір посадового окладу судді становить:
1) судді місцевого суду 30 прожиткових мінімумів для працездатних осіб, розмір якого встановлено на 1 січня календарного року;
2) судді апеляційного суду, вищого спеціалізованого суду 50 прожиткових мінімумів для працездатних осіб, розмір якого встановлено на 1 січня календарного року;
3) судді Верховного Суду 75 прожиткових мінімумів для працездатних осіб, розмір якого встановлено на 1 січня календарного року.
Таким чином, розмір щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці чітко залежить від встановленого розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, розмір якого встановлено на 1 січня календарного року. До базового розміру посадового окладу, визначеного частиною третьою цієї статті, додатково застосовуються такі регіональні коефіцієнти: 1,1 - якщо суддя здійснює правосуддя у суді, що розташований у населеному пункті з кількістю населення щонайменше сто тисяч осіб.
У рішенні від 08.04.2016 №4-рп/2016 у справі №1-8/2016 Конституційний Суд України вкотре зазначив, що конституційний принцип незалежності суддів забезпечує важливу роль судової влади в механізмі захисту прав і свобод людини і громадянина та є запорукою реалізації права на судовий захист, передбаченого частиною першою статті 55 Основного Закону України; положення Конституції України стосовно незалежності суддів, яка є невід`ємним елементом статусу суддів та їх професійної діяльності, пов`язані з принципом поділу державної влади та обумовлені необхідністю забезпечувати основи конституційного ладу й права людини, гарантувати самостійність і незалежність судової влади; гарантії незалежності суддів як необхідні умови здійснення правосуддя неупередженим, безстороннім і справедливим судом встановлені у базових законах з питань судоустрою, судочинства, статусу суддів, мають конституційний зміст і разом з визначеними Основним Законом України складають єдину систему гарантій незалежності суддів та повинні бути реально забезпечені; конституційний статус судді дає підстави ставити до судді високі вимоги і зберігати довіру до його компетентності та неупередженості, передбачає надання йому в майбутньому статусу судді у відставці, що також є гарантією належного здійснення правосуддя.
У рішенні від 03.06.2013 №3-рп/2013 у справі №1-2/2013 Конституційний Суд України зазначив, що будь-яке зниження рівня гарантій незалежності суддів суперечить конституційній вимозі неухильного забезпечення незалежного правосуддя та права людини і громадянина на захист прав і свобод незалежним судом, оскільки призводить до обмеження можливостей реалізації цього конституційного права, а отже, суперечить частині першій статті 55 Конституції України.
У рішенні від 04.12.2018 №11-р/2018 у справі №1-7/2018 (4062/15) Конституційний Суд України вказав, що обов`язок держави щодо забезпечення фінансування та належних умов для функціонування судів і діяльності суддів, закріплений у статті 130 Конституції України, є однією з конституційних гарантій незалежності суддів. Системний аналіз положень Конституції України свідчить про те, що ними встановлено обов`язок держави забезпечити належні умови праці та фінансування для суддів, а отже, сформувати та законодавчо закріпити таку систему фінансування, в тому числі розмір винагороди суддів, яка гарантуватиме їх незалежність.
Така позиція Конституційного Суду України збігається з приписами Європейської хартії щодо статусу суддів від 10.07.1998, у підпункті 6.1 пункту 6 якої зазначено, що суддям, які здійснюють суддівські функції на професійній основі, надається винагорода, рівень якої встановлюється з тим, щоб захистити їх від тиску, спрямованого на здійснення впливу на їх рішення, а ще загальніше на їх поведінку в рамках здійснення правосуддя, тим самим підриваючи їх незалежність і безсторонність. Зменшення органом законодавчої влади розміру посадового окладу судді призводить до зменшення розміру суддівської винагороди, що, у свою чергу, є посяганням на гарантію незалежності судді у виді матеріального забезпечення та передумовою впливу як на суддю, так і на судову владу в цілому.
Конституційний принцип незалежності суддів означає також конституційно обумовлений імператив охорони матеріального забезпечення суддів від його скасування чи зниження досягнутого рівня без відповідної компенсації, як гарантію недопущення впливу або втручання у здійснення правосуддя.
Окреслену правову позицію стосовно гарантій незалежності суддів було висловлено у низці рішень Конституційного Суду України, зокрема від 20.03.2002 №5-рп/2002, від 01.12.2004 №19-рп/2004, від 11.10.2005 №8-рп/2005, від 22.05.2008 №10-рп/2008, від 03.06.2013 №3- рп/2013, від 04.12.2018 №11-р/2018.
Згідно статті 46 Конституції України визначення прожиткового мінімуму, закладення правової основи для його встановлення, затвердження тощо, наведено у Законі України «Про прожитковий мінімум» №966-XIV від 15.07.1999 (далі – Закон №966-XIV).
Відповідно до статті 1 Закону №966-XIV прожитковий мінімум є вартісною величиною достатнього для забезпечення нормального функціонування організму людини, збереження його здоров`я набору продуктів харчування (далі набір продуктів харчування), а також мінімального набору непродовольчих товарів (далі набір непродовольчих товарів) та мінімального набору послуг (далі набір послуг), необхідних для задоволення основних соціальних і культурних потреб особистості. Прожитковий мінімум визначається нормативним методом у розрахунку на місяць на одну особу, а також окремо для тих, хто відноситься до основних соціальних і демографічних груп населення: дітей віком до 6 років; дітей віком від 6 до 18 років; працездатних осіб; осіб, які втратили працездатність.
Отже, наведеною правовою нормою закріплено вичерпний перелік основних соціальних і демографічних груп населення, відносно яких визначається прожитковий мінімум.
Статтею 4 Закону №966-XIV передбачено, що прожитковий мінімум на одну особу, а також окремо для тих, хто відноситься до основних соціальних і демографічних груп населення, щороку затверджується Верховною Радою України в законі про Державний бюджет України на відповідний рік. Прожитковий мінімум публікується в офіційних виданнях загальнодержавної сфери розповсюдження.
Законом №966-XIV не визначено такого виду прожиткового мінімуму, як прожитковий мінімум для працездатних осіб, який застосовується для визначення базового розміру посадового окладу судді. При цьому, судді вказаним Законом не віднесені до соціальної демографічної групи населення стосовно яких прожитковий мінімум повинен встановлюватися окремо.
Натомість статтею 7 Закону України «Про Державний бюджет України на 2021 рік» №1082-ІХ від 15.12.2020, Про Державний бюджет України на 2021 рік було установлено, що прожитковий мінімум на одну особу в розрахунку на місяць становить 2270,00 грн, а для основних соціальних і демографічних груп населення, зокрема, працездатних осіб, який застосовується для визначення базового розміру посадового окладу судді, - 2102 гривні. Таким чином, вперше для визначення базового розміру посадового окладу судді була запроваджена спеціальна розрахункова величина, розмір якої становить 2102,00 грн.
Аналогічним чином, відповідними нормами Законів Про Державний бюджет України на відповідний рік, разом із встановленням на 01 січня 2022, 2023, 2024, 2025, 2026 років прожиткових мінімумів, у тому числі, для працездатних осіб в розмірі 2481,00 грн (2022 рік), 2684,00 грн (2023 рік), 3028,00 грн (2024 та 2025 роки), 3328,00 грн (2026 рік), відповідно, був передбачений такий вид прожиткового мінімуму, як прожитковий мінімум для працездатних осіб, який застосовується для визначення базового розміру посадового окладу судді, розмір якого становить 2102,00 грн.
До 2021 року для розрахунку базового розміру посадового окладу застосовувався прожитковий мінімум для працездатних осіб, розмір якого встановлювався на 01 січня відповідного календарного року, як це передбачено статтею 135 Закону №1402-VIII.
Зміни до Закону №1402-VIII в частині, яка регламентує розмір суддівської винагороди, а також до Закону №966-XIV щодо визначення прожиткового мінімуму не вносилися, тож законні підстави для зменшення розміру прожиткового мінімуму, який встановлено для працездатних осіб на 1 січня календарного року, з метою визначення суддівської винагороди, відсутні.
Для спірних правовідносин спеціальними є норми статті 135 Закону №1402-VIII, які мають пріоритет стосовно інших, непрофільних законів.
Як зазначено у рішенні Конституційного Суду України від 18.06.2020 №5- рп(II)/2020, до судів різних видів юрисдикції ставиться вимога застосовувати класичні для юридичної практики формули (принципи): закон пізніший має перевагу над давнішим (lex posterior derogat priori) закон спеціальний має перевагу над загальним (lex specialis derogat generali) закон загальний пізніший не має переваги над спеціальним давнішим (lex posterior generalis non derogat priori speciali). Якщо суд не застосовує цих формул (принципів) за обставин, що вимагають від нього їх застосування, то принцип верховенства права (правовладдя) втрачає свою дієвість.
Водночас, Закон №1082-ІХ фактично змінив складову для визначення базового розміру посадового окладу судді, що порушує гарантії незалежності суддів, одна з яких передбачена частиною другою статті 130 Конституції України і частиною третьою статті 135 Закону №1402- VIII.
Верховний суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду в постанові від 10.11.2021 по справі №400/2031/21 вказав, що Законом України «Про прожитковий мінімум» не визначено такого виду прожиткового мінімуму, як «прожитковий мінімум для працездатних осіб, який застосовується для визначення базового розміру судді». При цьому судді також цим Законом не віднесені до соціальної демографічної групи населення стосовно яких прожитковий мінімум повинен встановлюватись окремо.
Окрім того, Верховний Суд України, зауважував що Закон про Державний бюджет не повинен містити інакшого чи додаткового правового регулювання правовідносин, що охоплюються предметом регулювання інших законів України, особливо тієї сфери суспільних відносин, для яких діють спеціальні ( виняткові) норми. Конституція України не надає закону про Державний бюджет України вищої юридичної сили стосовно інших законів. Тобто у національному законодавчому полі існує колізія положень трьох нормативно-правових актів рівня закону, подолати яку можливо застосувавши загальний принцип права «спеціальний закон скасовує дію загального закону». Такий підхід використовується у випадку конкуренції норм, коли на врегулювання суспільних відносин претендують загальні та спеціальні норми права. Отже, за таким правовим підходом, при конкуренції норм необхідно застосовувати правило пріоритетності норм спеціального закону, тобто Закону №1402-VIII, а положення Закону №966-XIV вважати загальними нормами.
На такий аспект законодавчого регулювання звернув увагу Конституційний Суд України у рішеннях від 09.07.2007 №6-рп/2007 (справа про соціальні гарантії громадян) та від 22.05.2008 №10-рп/2008 (справа щодо предмета та змісту закону про Державний бюджет України).
Таким чином, Законом №1402-VIII закріплено, що для визначення розміру суддівської винагороди до уваги може братися лише прожитковий мінімум для працездатних осіб, розмір якого встановлено на 1 січня календарного року, оскільки вказана конституційна гарантія незалежності суддів не може порушуватися і змінюватися без внесення відповідних змін до закону про судоустрій.
Судова палата з розгляду справ щодо захисту соціальних прав Касаційного адміністративного суду у постанові від 17.02.2026 у справі №200/2309/25, вважаючи, що висновки, викладені в раніше ухваленій постанові Верховного Суду від 17.11.2025 у справі №520/32171/24, про те, що для визначення базового розміру посадового окладу судді, який враховується при розрахунку щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці, повинен застосовуватись прожитковий мінімум для працездатних осіб у розмірі 2102,00 грн. відповідно до Закону України «Про Державний бюджет України на 2024 рік» та, відповідно, що з 01 січня 2024 року не відбулась зміна розміру складових суддівської винагороди судді, який працює на відповідній посаді, а отже відсутні правові підстави для здійснення перерахунку щомісячного довічного грошового утримання позивачці як судді у відставці, є такими, що не ґрунтуються на правильному правозастосуванні, відступила від таких висновків і сформулювала наступні:
1) у зв`язку зі збільшенням прожиткового мінімуму для працездатних осіб, визначеного законом про Державний бюджет України на відповідний рік станом на 1 січня, а також зумовленим цим зростанням розміру суддівської винагороди, розрахунок якої здійснюється на основі прожиткового мінімуму, у суддів у відставці виникає право на перерахунок щомісячного довічного грошового утримання;
2) для визначення базового розміру посадового окладу судді, який враховується при обчисленні щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці, підлягає застосуванню прожитковий мінімум для працездатних осіб у розмірі, встановленому законом про Державний бюджет України на відповідний рік та, відповідно, у разі його збільшення порівняно з попереднім роком з 01 січня, наявні правові підстави для здійснення перерахунку щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці.
За наведеного заміна при обчисленні складових суддівської винагороди гарантованої Конституцією України однієї зі складових суддівської винагороди прожиткового мінімум для працездатних осіб, розмір якого встановлено на 01 січня відповідного року на іншу розрахункову величину, яка Законом №1402-VIII не передбачена (прожитковий мінімум для працездатних осіб, який застосовується для визначення базового розміру посадового окладу судді 2102,00 грн) є протиправною.
Як встановлено судом та випливає з матеріалів справи, щомісячне довічне грошове утримання судді у відставці ОСОБА_1 призначено з 10.07.2024
Так, Законом України Законом України «Про Державний бюджет України на 2024 рік» в Україні установлено прожитковий мінімум для працездатних осіб станом 01.01.2024 на рівні розмірі 3 028 гривень.
Відтак, суддівська винагорода позивача має бути розрахована на підставі частини третьої статті 135 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» та з розрахунку встановленого прожиткового мінімуму для працездатних осіб у розмір 3028,00 грн.
Перерахунок щомісячного довічного грошового утримання органами, що призначають щомісячне довічне грошове утримання, регулюється розділом IV Порядку подання документів для призначення (перерахунку) і виплати щомісячного довічного грошового утримання суддям у відставці органами Пенсійного фонду України, затвердженого постановою правління Пенсійного фонду України від 25.01.2008 №3-1 (далі - Порядок №3-1).
Відповідно до пунктів 1-6 розділу IV Порядку №3-1, перерахунок щомісячного довічного грошового утримання проводиться відповідно до частини четвертої статті 142 Закону України «Про судоустрій і статус суддів», частини другої статті 27 Закону України «Про Конституційний Суд України» органами, що призначають щомісячне довічне грошове утримання. Про наявність підстав для перерахунку щомісячного довічного грошового утримання (зміну розміру складових суддівської винагороди працюючого судді, винагороди працюючого судді Конституційного Суду України) Пенсійний фонд України повідомляється Конституційним Судом України, Верховним Судом, Вищим судом з питань інтелектуальної власності, Вищим антикорупційним судом - щодо суддів цих судів, Державною судовою адміністрацією України - щодо суддів місцевих та апеляційних судів, судів, що перебувають в процесі ліквідації, у місячний строк з дня виникнення таких підстав.
Пенсійний фонд України протягом трьох робочих днів після отримання повідомлення інформує органи, що призначають щомісячне довічне грошове утримання, про підстави для перерахунку щомісячного довічного грошового утримання та про необхідність підготовки списків одержувачів щомісячного довічного грошового утримання (далі - список).
Органи, що призначають щомісячне довічне грошове утримання, протягом 5 робочих днів з дня надходження інформації Пенсійного фонду України складають списки за формою згідно з додатком 5 до цього Порядку та подають їх відповідним судам, ліквідаційним комісіям, що здійснюють заходи із ліквідації відповідних судів, або територіальним органам Державної судової адміністрації України (далі - відповідні органи).
На підставі списків відповідні органи видають довідки про суддівську винагороду працюючого судді/довідки про винагороду працюючого судді Конституційного Суду України за відповідною посадою станом на дату, з якої відбулось підвищення розміру суддівської винагороди/винагороди судді Конституційного Суду України, що враховується для перерахунку щомісячного довічного грошового утримання, для кожного судді, зазначеного в списку. Відповідні органи можуть звертатись до органів, що призначають щомісячне довічне грошове утримання, із запитами щодо отримання додаткових відомостей, необхідних їм для видачі довідки про суддівську винагороду/довідки про винагороду судді Конституційного Суду України.
Довідки про суддівську винагороду/довідки про винагороду судді Конституційного Суду України надсилаються відповідними органами органу, що призначає щомісячне довічне грошове утримання, який надав список, та судді у відставці (судді Конституційного Суду України), щодо якого видана довідка, у місячний строк з дня надходження списку.
Перерахунок щомісячного довічного грошового утримання проводиться органом, що призначає щомісячне довічне грошове утримання, на підставі довідки про суддівську винагороду / довідки про винагороду судді Конституційного Суду України, надісланої відповідним органом (без звернення судді у відставці, судді Конституційного Суду України), або за зверненням судді у відставці, судді Конституційного Суду України.
Буквальне тлумачення вказаних положень Порядку №3-1 дає підстави для висновку про те, що перерахунок щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці здійснюється: або: 
на підставі списків, згідно яких відповідні органи видають довідки про суддівську винагороду працюючого судді/довідки про винагороду працюючого судді Конституційного Суду України за відповідною посадою станом на дату, з якої відбулось підвищення розміру суддівської винагороди/винагороди судді Конституційного Суду України, що враховується для перерахунку щомісячного довічного грошового утримання, для кожного судді, зазначеного в списку, або 
за зверненням судді у відставці шляхом подання до пенсійного органу заяви про перерахунок щомісячного довічного грошового утримання та довідки про суддівську винагороду судді у відставці, видану компетентним органом.
Позивачем дотриманий порядок звернення до органу Пенсійного фонду для здійснення перерахунку щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці та подано органу Пенсійного фонду відповідну заяву та довідку про суддівську винагороду.
У той же час, ГУ ПФУ в Тернопільській області при прийнятті спірного рішення від 10.03.2026 не враховано усіх обставин, що мають значення для його прийняття, що призвело до протиправної відмови у здійснення перерахунку щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці та порушення права позивача на належне матеріальне забезпечення.
Частиною 2 статті 2 КАС України передбачено, що у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.
Згідно з частинами першою та другою статті 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.
На думку суду, відповідачем не доведено правомірність та обґрунтованість свого рішення про відмову у здійсненні перерахунку щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці на підставі довідки Апеляційного суду Волинської області №1.62/1/2025 від 21.03.2025 про суддівську винагороду для обчислення щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці. 
При цьому суд вважає за необхідне вказати на безпідставність посилань відповідача на висновки Великої Палати Верховного Суду, викладені у постанові від 04.04.2025 у справі №240/9028/24, з огляду на таке.
У постанові Великої Палати Верховного Суду від 24.04.2025 у справі №240/9028/24, на яку посилалися відповідач на підтвердження своєї позиції щодо застосування положень статті 135 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» та статті 7 Закону України «Про Державний бюджет України на 2024 рік», спірні правовідносини стосувались проведення розрахунку при звільненні та виключенні зі штату судді Вищого адміністративного суду України, зокрема, обрахунку розміру суддівської винагороди, допомоги на оздоровлення та вихідної допомоги у зв`язку з відставкою судді.
Натомість, у справі, яка розглядається, предмет спору стосується перерахунку щомісячного довічного грошового утримання судді апеляційного суду у відставці, зокрема, наявності підстав для здійснення такого перерахунку, у зв`язку зі зростанням прожиткового мінімуму для працездатних осіб станом на перше січня 2024 року.
Відмінність спірних правовідносин та фактичних обставин у справі №240/9028/24 та у справі, що розглядається, виключає можливість застосування правових висновків Великої Палати Верховного Суду, викладених у її постанові від 24.04.2025 у зазначеній справі, під час розгляду цього спору.
З огляду на викладене, а також з метою ефективного захисту порушеного права позивача, за захистом якого він звернувся до суду, суд вважає за необхідне визнати протиправним та скасувати рішення ГУ ПФУ в Тернопільській області №032350028200 від 10.03.2026 про відмову у перерахунку щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці та зобов`язати відповідача здійснити з 10.07.2024 перерахунок та виплату щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці ОСОБА_1 на підставі довідки Апеляційного суду Волинської області №1.62/1/2025 від 21.03.2025 про суддівську винагороду для обчислення щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці.
Щодо клопотання позивача про встановлення судового контролю виконання рішення суду шляхом зобов`язання відповідача подати звіт про виконання рішення суду, суд зазначає про відсутність підстав для його задоволення з огляду на таке.
Відповідно до частини 1 статті 382 КАС України суд, який розглянув адміністративну справу як суд першої інстанції і ухвалив судове рішення, за письмовою заявою особи, на користь якої ухвалено судове рішення і яка не є суб`єктом владних повноважень, або за власною ініціативою може зобов`язати суб`єкта владних повноважень, не на користь якого ухвалене судове рішення, подати у встановлений судом строк звіт про виконання судового рішення.
Отже, за приписами вказаної норми покладення таких зобов`язань на суб`єкта владних повноважень є правом, а не обов`язком суду.
Суд не вбачає підстав для застосування зазначеної форми контролю за виконанням судового рішення, оскільки не вважає, що відповідачем після набрання рішенням суду законної сили не будуть добровільно вживатися заходи з метою виконання даного судового рішення.
Відповідно до п. 5 ч. 1 ст. 244 КАС України, під час ухвалення рішення суд вирішує, як розподілити між сторонами судові витрати.
Приписами ч. 1 ст. 139 КАС України регламентовано, що при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.
За подання до суду вказаного позову позивачем сплачено судовий збір у розмірі 1 064,96 грн (одна вимога немайнового характеру з урахуванням коефіцієнту пониження ставки судового збору за подання позову через електронний суд) (а.с.9).
Отже, понесені позивачем документально підтверджені судові витрати у вигляді сплаченого судового збору в розмірі 1 064, 96 грн підлягають стягненню на його користь за рахунок бюджетних асигнувань ГУ ПФУ в Тернопільській області.
Керуючись ст. 2, 72-77, 90, 139, 241-246, 255, 293, 295-297 КАС України, суд 

ВИРІШИВ:

Позов ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідача Головне управління Пенсійного фонду України у Волинській області, про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити дії задовольнити повністю.
Визнати протиправним та скасувати рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області №032350028200 від 10.03.2026 про відмову ОСОБА_1 у перерахунку щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці. 
Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області здійснити з 10.07.2024 перерахунок та виплату щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці на підставі довідки Апеляційного суду Волинської області №1.62/1/2025 від 21.03.2025 про суддівську винагороду для обчислення щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці, якою визначено, що суддівська винагорода, яка враховується при перерахунку щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці, складає 299 772 грн, у тому числі: посадовий оклад /3028х50х1,1/166 540 грн; доплата за вислугу /70%/ 116 578 грн; доплата за науковий ступінь 0 грн; доплата за роботу, що передбачає доступ до державної таємниці /10%/ 16 654 грн; щомісячна доплата відповідно до частини шостої статті 135 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» 0 грн, з урахуванням раніше проведених виплат.
Стягнути на користь ОСОБА_1 за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області судовий збір у розмірі 1 064, 96 грн (одна тисяча шістдесят чотири гривні 96 копійок).
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо таку апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.
Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку повністю або частково шляхом подання апеляційної скарги до Восьмого апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.
Повний текст рішення складено та підписано судом 04 травня 2026 року.
Позивач: ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 ; РНОКПП НОМЕР_1 ).
Відповідач: Головне управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області (46001, Тернопільська область, м. Тернопіль, Майдан Волі, 3; код ЄДРПОУ 14035769).
Третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідача: Головне управління Пенсійного фонду України у Волинській області (43027, Волинська область, м. Луцьк, Київський майдан, 6; код ЄДРПОУ 13358826).

Суддя Н. В. Стецик