ТЕРНОПІЛЬСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД

Справа № 595/666/26	Головуючий у 1-й інстанції Созанська Л.І. 	
Провадження № 33/817/330/26 	Доповідач - Сарновський В.Я.	
Категорія - ч.1 ст.130 КУпАП 	  	

П О С Т А Н О В А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

15 червня 2026 р. суддя Тернопільського апеляційного суду Сарновський В.Я. розглянувши матеріали справи про адміністративне правопорушення за апеляційною скаргою захисника ОСОБА_1 - адвоката Ковалівського Б.В. на постанову Бучацького районного суду Тернопільської області від 21 травня 2026 року,-

В С Т А Н О В И В:

Вказаною постановою визнано винним ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 Кодексу України про адміністративні правопорушення, та накладено на нього адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі 1000 (однієї тисячі) неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 17000 (сімнадцять тисяч) гривень, з позбавленням права керування транспортними засобами на строк один рік. Стягнуто із ОСОБА_1 в дохід держави 665 (шістсот шістдесят п`ять) гривень 60 коп.

Згідно постанови, 10 травня 2026 року о 15 год. 14 хв. в м. Бучач по вул. Заводська, 1 ОСОБА_1 керував транспортним засобом, а саме скутером «Honda Dio» без номерного знаку, з явними ознаками алкогольного сп`яніння, а саме: запах алкоголю з порожнини рота; нестійка хода, від огляду на стан алкогольного сп`яніння на місці зупинки за допомогою газоаналізатору Драгер 6810, а також в медичному закладі останній відмовився, чим порушив вимоги п. 2.5 ПДР України, за що відповідальність передбачена ч. 1 ст. 130 КУпАП. 

В апеляційній скарзі захисник ОСОБА_1 - адвокат Ковалівський Б.В. просить скасувати постанову Бучацького районного суду Тернопільської області від 21 травня 2026 року, а провадження у справі закрити. Також просить долучити до матеріалів справи докази, які підтверджують неналежне повідомлення ОСОБА_1 про дату, час і місце розгляду справи. Свої вимоги мотивує тим, що:
суд першої інстанції безпідставно розглянув справу за відсутності ОСОБА_1 , оскільки в матеріалах справи відсутні належні та допустимі докази його повідомлення про день, час і місце судового розгляду. При цьому сам по собі запис у протоколі про адміністративне правопорушення не може вважатися належним повідомленням особи про дату, час та місце розгляду справи. Унаслідок цього ОСОБА_1 був позбавлений можливості реалізувати свої процесуальні права, гарантовані ст. 268 КУпАП; 
працівники поліції належним чином не здійснювали зупинку ОСОБА_1 ;
працівники патрульної поліції чинили психологічний тиск на ОСОБА_1 ;
ознаки алкогольного сп`яніння у ОСОБА_1 були відсутні;
працівники поліції безпідставно доставили ОСОБА_1 у відділ поліції для оформлення процесуальних документів.

Заслухавши доводи захисника Ковалівського Б.В., який просив проводити розгляд у відсутності ОСОБА_1 і задовольнити апеляційну скаргу з викладених у ній підстав, проаналізувавши наведені в апеляційній скарзі доводи та дослідивши матеріали справи, апеляційний суд прийшов до наступних висновків. 

Відповідно до вимог статей 252, 280 КУпАП при розгляді справи про адміністративне правопорушення, суд має повно, всебічно та об`єктивно дослідити всі обставини справи в їх сукупності та з`ясувати, чи було скоєно адміністративне правопорушення, чи винна особа у його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.
Перевіркою матеріалів справи в ході апеляційного розгляду встановлено, що суд першої інстанції дотримався вказаних вимог закону, встановивши обставини, які мають значення для правильного розгляду справи і вирішення питання винуватості ОСОБА_1 в порушенні правил дорожнього руху.
Як вбачається зі змісту оскарженої постанови, судом першої інстанції належним чином перевірені всі обставини справи, які досліджені всебічно, повно та об`єктивно, висновки суду про винуватість ОСОБА_1 у вчинені правопорушень ґрунтуються на матеріалах справи.
Так, вина ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП підтверджується даними, які містяться в: протоколі про адміністративне правопорушення серії ЕПР1 № 662363 від 10 травня 2026 року; рапорті старшого інспектора чергового відділення поліції № 2 Чортківського РУП ГУНП в Тернопільській області Шуї В.С. від 10 травня 2026 року; акті огляду на стан алкогольного сп`яніння з використанням спеціальних технічних засобів, складеного стосовно ОСОБА_1 ; направленні водія транспортного засобу з метою виявлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції від 10 травня 2026 року; копії постанови про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі серії ЕНА № 7171892 від 10 травня 2026 року; відеозаписах наявних у матеріалах справи.
Наведені в оскарженій постанові докази, на підставі яких суд першої інстанції прийшов до висновку про доведеність винуватості ОСОБА_1 є послідовними та узгоджуються між собою. 
Таким чином, висновок суду першої інстанції про доведеність вини ОСОБА_1 у вчиненні правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП, доведена належним чином дослідженими в судовому засіданні доказами.
Об`єктивних підстав ставити під сумнів достовірність і належність доказів та обставин, викладених в протоколі про адміністративне правопорушення, по справі не вбачається. 
Доводи апеляційної скарги про те, що працівники поліції не здійснювали належним чином зупинку транспортного засобу під керуванням ОСОБА_1 , є необґрунтованими.
Так, із відеозапису з нагрудних камер працівників поліції (файл export-jwlv0.mp4, починаючи з 15:15:10 год) вбачається, що під час спілкування із ОСОБА_1 працівник поліції неодноразово ставив йому запитання: «Чому тікаємо, чому не зупиняєтеся?», однак останній жодного разу не надав відповіді по суті поставленого запитання. Після повторного запитання працівника поліції: «Чому не зупиняєтеся?» ОСОБА_1 не заперечував факту подання йому вимоги про зупинку та не стверджував, що не бачив чи не чув такої вимоги. Натомість він відповів: «А чому ви мене підрізаєте?». 
Зміст наведеної відповіді свідчить, що ОСОБА_1 усвідомлював факт переслідування його працівниками поліції та вжиття ними заходів, спрямованих на припинення руху його транспортного засобу. Таким чином, його пояснення фактично підтверджують обізнаність про вимогу поліцейських зупинитися та не узгоджуються з доводами про відсутність належних дій з боку працівників поліції щодо зупинки транспортного засобу.
Отже, наведені в апеляційній скарзі твердження не спростовують встановлених судом обставин та не дають підстав для висновку про недотримання працівниками поліції вимог законодавства під час зупинки транспортного засобу.
Суд апеляційної інстанції не бере до уваги твердження апеляційної скарги про те, що ознаки алкогольного сп`яніння у ОСОБА_1 були відсутні, оскільки відповідно до п.2 розділу 1 Інструкції «Про порядок виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції», огляду на стан сп`яніння підлягають водії транспортних засобів, щодо яких саме у поліцейського уповноваженого підрозділу Національної поліції України є підстави вважати, що вони перебувають у стані сп`яніння згідно з ознаками такого стану. З наявних у справі відеозаписів видно, що працівник поліції оголошував ОСОБА_1 виявлені ознаки сп`яніння, які стали причиною направлення на відповідний огляд (файл export-jwlv0.mp4 з 15:16:25 год).
Окрім цього, ознаки алкогольного сп`яніння (запах алкоголю з порожнини рота та нестійка хода), яка була визначена поліцейським підставою для направлення на огляд на стан сп`яніння зафіксована як в направленні на огляд водія транспортного засобу з метою виявлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції від 10 травня 2026 року, так і в акті огляду на стан алкогольного сп`яніння з використанням спеціальних технічних засобів.
Суд апеляційної інстанції критично ставиться до доводів апелянта про те, що працівники патрульної поліції чинили психологічний тиск на ОСОБА_1 , оскільки стверджуючи в апеляційній скарзі, що дії працівників поліції були незаконними апелянт не наводить жодних відомостей про оскарження таких дій поліції в порядку, передбаченому КАС України, або до правоохоронних органів вищого рівня. Крім того, з наявних у матеріалах цієї справи відеозаписів нагрудних камер працівників поліції не вбачається з боку працівників поліції тиску на ОСОБА_1 та незаконних дій до нього. Також, з цих відеозаписів видно, що зафіксовані ними події узгоджуються з даними протоколу.
Апеляційний суд погоджується із висновком суду першої інстанції щодо наявності підстав для розгляду справи у відсутності належно повідомленого правопорушника, оскільки ОСОБА_1 про час, місце слухання справи в Бучацькому районному суді 21 травня 2026 року о 10 год. 00 хв. був повідомлений, що підтверджується матеріалами справи, зокрема: протоколом про адміністративне правопорушення серії ЕПР1 № 662363 від 10 травня 2026 року (а.с. 3) та матеріалами відео фіксації нагрудних камер патрульного поліції (файл export-jwlv0.mp4 з 16:07:25 год та з 16:08:55 год), а тому твердження апелянта про те, що суд першої інстанції безпідставно розглянув справу за відсутності особи, яку притягнуто до адміністративної відповідальності, апеляційний суд оцінює критично.
Окрім того, зазначені доводи не можуть бути підставою для закриття провадження у справі про адміністративне правопорушення, як про це порушується питання в апеляційній скарзі, оскільки вони не визначені такими у ст.247 КУпАП. 
Також, для забезпечення всебічності, повноти й об`єктивності з`ясування обставин справи можливість реалізувати усі процесуальні права, передбачені ст.268 КУпАП, в тому числі надати особисті пояснення і викласти свої доводи щодо суті правопорушення, була забезпечена ОСОБА_1 під час апеляційного розгляду, однак в судове засідання апеляційного суду ОСОБА_1 також не з`явився і не надав суду доказів поважності причин його неприбуття, що свідчить про його небажання особисто реалізувати вказані процесуальні права і формальність доводів апеляційної скарги в цій частині.
Інші доводи апеляційної скарги, які перевірені в ході апеляційного розгляду, не спростовують правильності встановлення судом першої інстанції фактичних обставин справи і його висновків про кваліфікацію дій ОСОБА_1 за ч.1 ст.130 КУпАП, а тому ці доводи не є підставою для скасування постанови і закриття провадження за відсутністю події та складу правопорушення, як про це просить апелянт.
Таким чином, в ході апеляційного розгляду не встановлено обставин, які би ставили під сумнів правильність висновків суду щодо наявності в діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП.
За наведених обставин, постанова суду першої інстанції є законною та обґрунтованою і скасуванню за доводами, викладеними в апеляційній скарзі не підлягає.
Керуючись ст.294 КУпАП, суддя,-

ПОСТАНОВИВ: 

Апеляційну скаргу захисника ОСОБА_1 - адвоката Ковалівського Б.В. - залишити без задоволення, а постанову Бучацького районного суду Тернопільської області від 21 травня 2026 року, відносно ОСОБА_1 — без змін.
Постанова апеляційного суду набирає законної сили негайно після її винесення, є остаточною й оскарженню не підлягає.

Суддя