Справа № 462/9694/25 Головуючий у 1 інстанції: Галайко Н. М. 
Провадження № 22-ц/811/4322/25 Доповідач в 2 інстанції: Савуляк Р.В. 

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ 

15 червня 2026 року колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Львівського апеляційного суду в складі:
Головуючого судді: Савуляка Р.В.
суддів: Крайник Н.П., Шандри М.М.
секретаря: Іванової О.О.,
без участі сторін, розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи у місті Львові цивільну справу за апеляційною скаргою Львівського комунального підприємства «Транспортна фірма «Львівспецкомунтранс» на ухвалу Залізничного районного суду м. Львова від 10 грудня 2025 року у справі за позовом Львівського комунального підприємства «Транспортна фірма «Львівспецкомунтранс» до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 та ОСОБА_5 про стягнення заборгованості за договором про надання послуг,-

ВСТАНОВИЛА:

У грудні 2025 року Львівське комунальне підприємство «Транспортна фірма «Львівспецкомунтранс» звернулося до суду з позовом до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 та ОСОБА_5 про стягнення заборгованості за договором про надання послуг.
Ухвалою Залізничного районного суду м. Львова від 10 грудня 2025 року позов Львівського комунального підприємства «Транспортна фірма «Львівспецкомунтранс» до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 та ОСОБА_5 про стягнення заборгованості за договором про надання послуг – повернуто позивачу.
Роз`яснено позивачу, що повернення позовної заяви не перешкоджає повторному зверненню із заявою до суду, якщо перестануть існувати обставини, що стали підставою для повернення заяви. 
Ухвалу Залізничного районного суду м. Львова від 10 грудня 2025 року оскаржило Львівське комунальне підприємство «Транспортна фірма «Львівспецкомунтранс».
В апеляційній скарзі покликається на те, що наявність повноважень представника Львівського комунального підприємства «Транспортна фірма «Львівспецкомунтранс» – Андрусика Ю.В. на подання позовної заяви підтверджується довіреністю на підставі трудового договору, тому у суду першої інстанції не було підстав для повернення позовної заяви. 
Просить ухвалу Залізничного районного суду м. Львова від 10 грудня 2025 року скасувати та направити справу до суду першої інстанції для вирішення питання про відкриття провадження у справі.
06 лютого 2026 року ОСОБА_1 , ОСОБА_2 та ОСОБА_3 , подали відзив на апеляційну скаргу Львівського комунального підприємства «Транспортна фірма «Львівспецкомунтранс», в якому заперечили щодо її задоволення. 
Згідно з ч. 5 статті 268 ЦПК України датою ухвалення рішення є дата його проголошення (незалежно від того, яке рішення проголошено повне чи скорочене). Датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення.
Отже, враховуючи наведені вище вимоги процесуального закону, датою ухвалення апеляційним судом судового рішення в даній справі, є дата складення повного судового рішення – 15 червня 2026 року.
Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи, законність та обґрунтованість оскаржуваної ухвали в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає до задоволення, виходячи з наступного.
Відповідно до ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
Згідно зі ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.
Повертаючи позовну заяву Львівського комунального підприємства «Транспортна фірма «Львівспецкомунтранс», суд першої інстанції виходив з того, що матеріали справи не містять документів, що підтверджують повноваження Андрусика Ю.В. діяти від імені Львівського комунального підприємства «Транспортна фірма «Львівспецкомунтранс» в порядку самопредставництва на підставі закону, статуту, положення чи трудового договору (контракту), зокрема, відсутні посадова інструкція, контракт або інші документи, що визначають обсяг її повноважень.
Колегія суддів з таким висновком суду першої інстанції не може погодитися з наступних мотивів.
Згідно з ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.
Відповідно до ч 1 ст. 13 ЦКП України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.
Статтею 175 ЦПК України встановлено вимоги, яким повинна відповідати позовна заява.
Відповідно до ч. 7 ст. 177 ЦПК України до позовної заяви, підписаної представником позивача, додається довіреність чи інший документ, що підтверджує повноваження представника позивача.
Згідно з п. 1 ч. 4 ст. 185 ЦПК України заява повертається у випадках, коли заяву подано особою, яка не має процесуальної дієздатності, не підписано або підписано особою, яка не має права її підписувати, або особою, посадове становище якої не вказано.
З матеріалів справи вбачається, що діючи в інтересах Львівського комунального підприємства «Транспортна фірма «Львівспецкомунтранс», ОСОБА_6 подав через підсистему «Електронний суд» Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи позовну заяву до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 та ОСОБА_5 про стягнення солідарно заборгованості за комунальну послугу з вивезення та захоронення побутових відходів в сумі 3405.05 грн.
Відповідно до ст. ст. 80, 91, 92 ЦК України юридичною особою є організація, створена і зареєстрована у встановленому законом порядку. Юридична особа наділяється цивільною правоздатністю і дієздатністю, може бути позивачем та відповідачем у суді. Цивільна правоздатність юридичної особи виникає з моменту її створення і припиняється з дня внесення до єдиного державного реєстру запису про її припинення. Юридична особа набуває цивільних прав та обов`язків і здійснює їх через свої органи, які діють відповідно до установчих документів та закону.
Згідно з ч. 1 ст. 58 ЦПК України сторона, третя особа, а також особа, якій законом надано право звертатися до суду в інтересах іншої особи, може брати участь у судовому процесі особисто (самопредставництво) та (або) через представника.
Частиною третьою статті 58 ЦПК України передбачено, що юридична особа незалежно від порядку її створення бере участь у справі через свого представника, члена виконавчого органу, іншу особу, уповноважену діяти від її імені відповідно до закону, статуту, положення, трудового договору (контракту) (самопредставництво юридичної особи), або через представника.
Особи, які можуть бути представниками, визначені статтею 60 ЦПК України. 
Представником у суді може бути адвокат або законний представник (ч. 1 ст. 60 ЦПК України).
Згідно з ч. 2 ст. 60 ЦПК України представником у суді може бути адвокат або законний представник. Під час розгляду спорів, що виникають з трудових відносин, а також справ у малозначних спорах (малозначні справи) представником може бути особа, яка досягла вісімнадцяти років, має цивільну процесуальну дієздатність, за винятком осіб, визначених у статті 61 цього Кодексу.
Згідно з п. 1 ч. 1 ст. 62 ЦПК України повноваження представників сторін та інших учасників справи мають бути підтверджені довіреністю фізичної або юридичної особи.
Частиною третьою статті 62 ЦПК України передбачено, що довіреність від імені юридичної особи видається за підписом (електронним цифровим підписом) посадової особи, уповноваженої на це законом, установчими документами.
Отже, процесуальне законодавство розмежовує такі юридичні категорії як «самопредставництво» і «представництво». Тобто допускається можливість здійснення процесуального представництва юридичної особи, як в порядку самопредставництва, так й іншими особами, як представниками юридичної особи. Для визнання особи такою, що діє в порядку самопредставництва, необхідно, щоб у відповідному законі, статуті, положенні чи трудовому договорі (контракті) було чітко визначене її право діяти від імені такого органу державної влади без додаткового уповноваження. 
Подібні висновки зроблені, зокрема, в постанові Верховного Суду від 26 травня 2021 року в справі №667/7582/15-ц.
В той же час, під час розгляду спорів, що виникають з трудових відносин, а також справ у малозначних спорах (малозначні справи) представником може бути особа, яка досягла вісімнадцяти років, має цивільну процесуальну дієздатність, за винятком осіб, визначених у статті 61 ЦПК України.
Таким чином, цивільно-процесуальним законодавством визначено конкретні випадки, у яких представником у суді, крім адвоката чи законного представника, може бути інша особа, яка має відповідну цивільну процесуальну дієздатність.
Повноваження таких осіб відповідно до пункту 1 частини першої статті 62 ЦПК України мають бути підтверджені довіреністю
Відповідно до п. 1 ч. 6 ст. 19 ЦПК України для цілей цього Кодексу малозначними справами є справи, у яких ціна позову не перевищує тридцяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.
Частиною 9 статті 19 ЦПК України передбачено, що для цілей цього Кодексу розмір прожиткового мінімуму для працездатних осіб вираховується станом на 01 січня календарного року, в якому подається відповідна заява або скарга, вчиняється процесуальна дія чи ухвалюється судове рішення.
Згідно з ч. 1 ст. 176 ЦПК України, ціна позову визначається у позовах про стягнення грошових коштів – сумою, яка стягується чи оспорюваною сумою за виконавчим чи іншим документом, за яким стягнення провадиться у безспірному (безакцептному) порядку.
З позовної заяви вбачається, що ціна позову у даній справі становить 3405,05 грн, що не перевищує тридцять розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.
Отже, зазначена справа є малозначною відповідно до закону, а тому представництво позивача у суді на підставі довіреності особою, що не є адвокатом, не суперечить вимогам цивільного процесуального закону.
На підтвердження наявності у Андрусика Ю.М. повноважень на звернення до суду від імені Львівського комунального підприємства «Транспортна фірма «Львівспецкомунтранс» до позовної заяви додано: контракт від 16 березня 2012 року з керівником Львівського комунального підприємства – Стефанишиним Т.М.; додатковий договір № 11 до контракту з керівником Львівського комунального підприємства від 16 березня 2012 року, підписаний 19 червня 2025 року, яким внесено зміни до контракту, а саме пункт 6.1, викладено наступній редакції: «Цей контракт діє з 28 червня 2025 року по 26 червня 2026 року включно»; витяг з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань від 02 квітня 2024 року, згідно з яким Стефанишин Т.М. є керівником Львівського комунального підприємства «Транспортна фірма «Львівспецкомунтранс»; довіреність у порядку передоручення, від 11 липня 2024 року, видана без права передоручення іншим особам та дійсна до моменту її скасування, якою Стефанишин Т.М. на підставі витягу з ЄДР від 02 квітня 2024 року щодо Львівського комунального підприємства «Транспортна фірма «Львівспецкомунтранс» уповноважив в порядку передоручення Андрусика Юрія Володимировича представляти інтереси Львівського комунального підприємства «Транспортна фірма «Львівспецкомунтранс» у судах України (в тому числі в апеляційній та касаційній інстанціях) з усіма правами, які надано законом стороні по справі, в тому числі з правом підписувати, подавати, доповнювати позовні заяви та інші передбачені законом процесуальні документи, а також пред`являти виконавчі документи, видані у формі електронного документа, на примусове виконання до органів державної виконавчої служби (приватних виконавців).
Довіреність від 11 липня 2024 року в порядку передоручення Андрусику Ю.В. на представництво інтересів Львівського комунального підприємства «Транспортна фірма «Львівспецкомунтранс» видана ОСОБА_7 , який будучи керівником Львівського комунального підприємства «Транспортна фірма «Львівспецкомунтранс», наділений повноваженнями на видання такої.
На момент звернення Андрусика Ю.В. з даним позовом в інтересах Львівського комунального підприємства «Транспортна фірма «Львівспецкомунтранс» довіреність у порядку передоручення від 11 липня 2024 року була дійсною і не скасована, а обов`язки керівника Львівського комунального підприємства «Транспортна фірма «Львівспецкомунтранс» продовжував виконувати Стефанишин Т.М.
Оскільки дана справа є малозначною відповідно до закону, тому представництво Львівського комунального підприємства «Транспортна фірма «Львівспецкомунтранс» Андрусиком Ю.В., який не є адвокатом чи законним представником (в порядку самопредставництва), на підставі довіреності не суперечить вимогам цивільного процесуального закону.
Наведене узгоджується з висновками Верховного Суду у постановах від 06 березня 2024 року у справі №760/10973/21 та від 25 червня 2024 року у справі №546/1283/23.
За таких обставин, суд першої інстанції дійшов помилкового висновку про відсутність підтверджуючих документів щодо наявності повноважень у Андрусика Ю.В. на підписання та подання позовної заяви в інтересах Львівського комунального підприємства «Транспортна фірма «Львівспецкомунтранс» та повернув позовну заяву заявнику.
Відповідно до п. 6 ч. 1 ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати ухвалу, що перешкоджає подальшому провадженню у справі і направити справу для продовження розгляду до суду першої інстанції.
Враховуючи вищенаведене, колегія суддів вважає, що підстав для повернення позовної заяви Львівського комунального підприємства «Транспортна фірма «Львівспецкомунтранс», поданої ОСОБА_6 , не було, а тому оскаржувану ухвалу необхідно скасувати, а справу направити для вирішення питання про відкриття провадження у справі.
Керуючись ст.ст. 367, 368, п. 6 ч. 1 ст. 374, ст.ст. 379, 381, 382, 384, 389 ЦПК України, колегія суддів, -

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу Львівського комунального підприємства «Транспортна фірма «Львівспецкомунтранс» – задовольнити.
Ухвалу Залізничного районного суду м. Львова від 10 грудня 2025 року – скасувати, справу направити до суду першої інстанції для вирішення питання про відкриття провадження у справі.
Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскарженою у касаційному порядку шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції протягом тридцяти днів з дня складення повної постанови.
Повний текст постанови складено 15 червня 2026 року.

Головуючий: Савуляк Р.В. 

Судді: Крайник Н.П. 

Шандра М.М.