ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД міста КИЄВА 01054, м.Київ, вул.Б.Хмельницького,44-В, тел. (044) 334-68-95, E-mail: inbox@ki.arbitr.gov.ua	
РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
м. Київ
10.06.2026	Справа № 910/2902/26	

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Одеський транспортно-логістичний центр" (67543, Одеська область, Лиманський район, село Визирка, вулиця Олексія Ставніцера, будинок 60)
до Акціонерного товариства "Українська залізниця" (03150, місто Київ, вулиця Єжи Ґедройця, будинок 5)
про стягнення 232 542 грн 50 коп.
Представники сторін: не викликались
ОБСТАВИНИ СПРАВИ:
17.03.2026 до Господарського суду міста Києва надійшла позовна заява Товариства з обмеженою відповідальністю "Одеський транспортно-логістичний центр" з вимогами про стягнення з Акціонерного товариства "Українська залізниця" про стягнення 232 542 грн 50 коп.
Позовні вимоги обґрунтовано незабезпеченням відповідачем збереженості вагонів позивача при перевезенні, у зв`язку з чим останній має відшкодувати суму збитків, понесених позивачем в результаті проведення технічного обслуговування вагонів та орендної плати за користування вагонами за час технічного обслуговування, а також має здійснити плату за користування цими вагонами.
Ухвалою Господарського суду міста Києва від 19.03.2026 відкрито провадження у справі № 910/2902/26, розгляд справи постановлено здійснювати в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) учасників справи за наявними у справі матеріалами.
03.04.2026 до Господарського суду міста Києва від відповідача надійшов відзив на позовну заяву. 
21.04.2026 до Господарського суду міста Києва від позивача надійшла відповідь на відзив на позовну заяву.
01.05.2026 до Господарського суду міста Києва від відповідача надійшло заперечення на відповідь на відзив.
08.05.2026 до Господарського суду міста Києва від позивача надійшли додаткові пояснення.
Інших доказів на підтвердження своїх вимог та заперечень, окрім наявних в матеріалах справи, сторонами на час розгляду справи суду не надано.
Розглянувши подані документи і матеріали, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, Господарський суд міста Києва

ВСТАНОВИВ:
28.09.2025 станцією Вишневе Південно-західної залізниці по залізничній накладній №34081265 прийнято до перевезення партію порожніх власних вагонів (в тому числі фітингова платформа №94512506), відправник - Товариство з обмеженою відповідальністю "Н`юніт", одержувач - Товариство з обмеженою відповідальністю "Західний контейнерний термінал", станція призначення Тернопіль
29.09.2025 станцією Вишневе Південно-західної залізниці по залізничній накладній №34083667 прийнято до перевезення партію порожніх власних вагонів (в тому числі фітингова платформа №94515632), відправник - Товариства з обмеженою відповідальністю "Н`юніт", одержувач - Товариство з обмеженою відповідальністю "Західний контейнерний термінал", станція призначення Тернопіль.
Вказаний рухомий склад є власністю Aкціонерного товариства "LTG CARGO" та знаходиться в операційній оренді Товариства з обмеженою відповідальністю "Одеський транспортно-логістичний центр" (далі по тексту - позивач у справі) з правом організації проведення ремонтів на умовах договору №SCB-58/2023 від 05.12.2023. Зазначеними вагонами оперує позивач.
Після вивантаження вказаних вагонів на під`їзних коліях ст. Вишневе вагони були прийняті до перевезення відповідальними працівниками Акціонерного товариства "Українська залізниця" (далі по тексту - відповідач у справі) без зауважень до технічного стану, що зафіксовано в "Книзі пред`явлення вагонів вантажного парку до технічного обслуговування" форма ВУ-14.
Зазначені платформи рухалися залізницею під вантажні операції на станції Тернопіль по залізничних накладних №34081265 та №34083667 від 28.09.2025. При цьому, жодних відомостей про несправність вказаних фітингових платформ у зазначених залізничних накладних - вказано не було. 
04.10.2025 фітингові платформи №94512506 та №94515632 по статції Тернопіль Акціонерного товариства "Українська залізниця" переведено у розряд несправних ТОв-1 порожні, з найменуванням несправностей «відсутність фітинга», «розукомплектування в поїзді який прибув». У зв`язку, із чим було складено акт загальної форми ГУ-23 від 04.10.2025 та повідомлення форми ВУ-23М: №2670 на вагон №94512506 та № 2671 на вагон №94515632.
На станції Тернопіль на вказані вагони в порушення Стандарту Акціонерного товариства "Українська залізниця" СТП 03.01-002:2023 «Вагони вантажні. Інструкція із збереження парку» не було оформлено акти форми ВУ-25М.
18.11.2025 Товариством з обмеженою відповідальністю "Одеський транспортно-логістичний центр" надано гарантійний лист № 1125/464 від на адресу Філії «УЗ Вагон-сервіс» та ВП «Ремонтне вагонне депо Дрогобич» щодо організації ремонту та здійснення попередньої оплати всіх витрат пов`язаних з технічним обслуговуванням, з подачою/прибиранням вагона, маневровими роботами, на що позивачу було виставлено рахунок №123/Т/103 від 18.11.2025 на технічне обслуговування вагонів №94512506, №94515632, який сплачено 19.11.2025 за платіжною інструкцією №12452.
Вагони №94512506, №94515632 відремонтовано та випущено з ремонту відповідно з повідомленнями форми ВУ-36М № 659 та № 660 від 30.12.2025.
12.01.2026 ВП «Ремонтне вагонне депо Дрогобич» надано рахунок №І6/Т/103 від 31.12.2025 за остаточну вартість ремонту вагонів та суми за послуги подавання/забирання вагонів. Вказаний рахунок сплачено згідно платіжної інструкції №12568 від 12.01.2026.
Крім того, 26.11.2025 Товариству з обмеженою відповідальністю "Одеський транспортно-логістичний центр" виставлено рахунок № 1/Т/103 за користування вагонами №94512506, №94515632 на загальну суму 85 503 грн 80 коп. (без ПДВ), який позивачем сплачено 30.12.2025. Однак на думку позивача, оскільки вказані вагони простоювали з вини відповідача, то стягнення такої плати з Товариства з обмеженою відповідальністю "Одеський транспортно-логістичний центр" є неправомірним.
Також позивач зазначає, що внаслідок розукомплектування вагонів, Товариство з обмеженою відповідальністю "Одеський транспортно-логістичний центр" було змушене понести витрати по сплаті за орендну вагонів, які не використовувались у господарській діяльності з 04.10.2025 по 30.12.2025.
З метою врегулювання спірних правовідносин Товариство з обмеженою відповідальністю "Одеський транспортно-логістичний центр" 16.02.2026 направило Акціонерному товариству "Українська залізниця" претензію із проханням компенсувати завданий розмір збитків.
25.02.2026 відповідачем у листі №Д-2/2251 значено, що відповідні звернення щодо відсутності запчастин у згаданих у претензії вантажних вагонах скеровані до органів національної поліції України. Винні в розукомплектуванні вантажних вагонів особи правоохоронними органами не виявлені. Факт протиправної поведінки працівників AT «Укрзалізниця» не встановлено та не доведено, а тому претензія є необгрунтованою.
Обґрунтовуючи заявлені позовні вимоги, позивач зазначає, що внаслідок незабезпечення схоронності (збереження) майна (вагонів) при перевезенні залізничним транспортом, відповідач зобов`язаний відшкодувати позивачу суму збитків, понесених останнім у зв`язку з виконання робіт по заміні розукомплектованих деталей, витрат за користування вагонами та орендної плати за час простою вагонів в ремонті на загальну суму 232 542 грн 50 коп.
Заперечуючи проти позову, відповідач зазначає, що розукомплектування вагонів відбулося в результаті крадіжки фітингових упорів сторонніми особами, а не з вини відповідача, відповідні повідомлення про викрадення деталей направлені на адресу Національної поліції України, а тому у відповідача немає підстав відшкодовувати витрати з ремонту вагонів. Також відповідач зазначає, що правилами користування вагонами і контейнерами не передбачено відшкодування орендної плати за час перебування розукомплектованих вагонів на технічному обслуговуванні та плати за подавання та забирання вагонів.
Оцінюючи подані сторонами докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному розгляді у судовому засіданні всіх обставин справи в їх сукупності, та враховуючи, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, суд вважає, що вимоги позивача підлягають частковому задоволенню з наступних підстав.
Згідно з частиною 1 статті 11 Цивільного кодексу України, цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки.
Відповідно до статті 908 Цивільного кодексу України, перевезення вантажу здійснюється за договором перевезення; загальні умови визначаються цим Кодексом, іншими законами, транспортними кодексами (статутами), іншими нормативно-правовими актами та правилами, що видаються відповідно до них. Умови перевезення вантажу окремими видами транспорту, а також відповідальність сторін щодо цих перевезень встановлюються договором, якщо інше не встановлено цим Кодексом, іншими законами, транспортними кодексами (статутами), іншими нормативно-правовими актами та правилами, що видаються відповідно до них.
Постановою Кабінету Міністрів України № 457 від 06.04.1998 затверджено Статут залізниць (далі по тексту - Статут), який визначає обов`язки, права і відповідальність залізниць, а також підприємств, організацій, установ і громадян, які користуються залізничним транспортом. Статутом регламентуються порядок укладання договорів, організація та основні умови перевезення вантажів, пасажирів, багажу, вантажобагажу і пошти, основні положення експлуатації залізничних під`їзних колій, а також взаємовідносини залізниць з іншими видами транспорту (стаття 2 Статуту).
Відповідно до статті 5 Статуту нормативні документи, що визначають порядок і умови перевезень, користування засобами залізничного транспорту, безпеки руху, охорони праці, громадського порядку, перетину залізничних колій іншими видами транспорту і комунікаціями, пожежної безпеки, санітарні норми та правила на залізничному транспорті, є обов`язковими для всіх юридичних і фізичних осіб на території України.
Згідно із статті 6 Статуту накладна - це основний перевізний документ встановленої форми, оформлений відповідно до цього Статуту та Правил і наданий залізниці відправником разом з вантажем. Накладна є обов`язковою двосторонньою письмовою формою угоди на перевезення вантажу, яка укладається між відправником та залізницею на користь третьої сторони - одержувача. Накладна одночасно є договором на заставу вантажу для забезпечення гарантії внесення належної провізної плати та інших платежів за перевезення. Накладна супроводжує вантаж на всьому шляху перевезення до станції призначення.
Судом встановлено, що відповідачем здійснювалось перевезення вантажних вагонів власності (оренди) позивача, а саме: вагонів №94512506 та №94515632.
Згідно зі статтею 8 Статуту перевезення вантажів, пасажирів, багажу, вантажобагажу і пошти залізницями провадиться у вагонах парку залізниць або орендованих у залізниць, а також у власних вагонах, що належать підприємствам, організаціям, установам, громадянам - суб`єктам підприємницької діяльності, в тому числі розташованим за межами України. Вагони, призначені для перевезення вантажів, пасажирів, багажу, вантажобагажу і пошти, повинні відповідати вимогам Правил технічної експлуатації залізниць України та санітарно-гігієнічним і протиепідемічним нормам і правилам.
За приписами пункту 3.4 Правил експлуатації власних вантажних вагонів, затверджених наказом Міністерства інфраструктури України №17 від 29.01.2015, власні вантажні вагони, що виходять на колії загального користування, за конструкцією, строком служби, періодом проведення планових видів ремонту і технічним станом повинні відповідати всім вимогам, які встановлюються до вагонів інвентарного парку залізниць, включаючи спеціалізований рухомий склад, та мати відомості про комплектацію вагона.
За приписами пункту 3.4 Правил експлуатації власних вантажних вагонів, затверджених наказом Міністерства інфраструктури України №17 від 29.01.2015, власні вантажні вагони, що виходять на колії загального користування, за конструкцією, строком служби, періодом проведення планових видів ремонту і технічним станом повинні відповідати всім вимогам, які встановлюються до вагонів інвентарного парку залізниць, включаючи спеціалізований рухомий склад, та мати відомості про комплектацію вагона.
Відповідно до пункту 4.1 вказаних Правил, випуск власних вантажних вагонів на колії загального користування допускається після відповідного огляду їх технічного стану працівниками вагонного господарства, а для перевезення небезпечного вантажу в спеціалізованих вагонах - при пред`явленні відправником вантажу працівникам станцій і вагонного господарства свідоцтва про технічний стан вагона, що гарантує безпеку перевезення цього вантажу. Номер свідоцтва і результати огляду технічного стану вагонів працівник вагонного господарства записує в книзі пред`явлення вагонів вантажного парку до технічного обслуговування (форма ВУ-14).
Як установлено судом, на станції Тернопіль було виявлено пошкодження (розкомплектування) вагонів позивача, які полягали у відсутності трьох фітингів.
За фактом встановлення відсутності вищезазначених деталей, вагони власності (оренди) Товариства з обмеженою відповідальністю "Одеський транспортно-логістичний центр" були направлені на технічне обслуговування, про що свідчать оформлені відповідні повідомлення форми ВУ-23М: № 2670 від 04.10.2025 та № 2671 від 04.10.2025., № 2 від 07.05.2025 та № 9999 від 09.05.2025.
Відповідно до протоколу засідання наради при начальнику станцій № 74 від 06.10.2025 під час проведення технічного обслуговування поїзда у добу 03/04.10.2025 № 2741 індекс 3300/424/3600 по станції Тернопіль виявлено у вагоні №394515632 відсутній 1 фітинговий упор, у вагоні № 94512506 відсутні 2 фітингові упори. Останнє технічне обслуговування та повне випробування автогальм проводили працівники ПТО станціє Жмеринка Південно - Західної залізниці. Після чого вищезазначений поїзд відправився 03.10.2025 о 22 год. 12 хв. зі станції Жмеринка на станцію Тернопіль Львівської залізниці. По маршруту руху даного поїзда була зупинка по станції Війтівці Південно - Західної залізниці (2 год. 07 хв. - 03 год. 10 хв.), яка склала 1 год. 03 хв.
За результатами вказаної наради, зокрема вирішено направити телеграмну вказівку на станцію Жмеренка Південно - Західної залізниці щодо надання копій матеріалів. 
Відповідачем не надано суду копій матерів щодо технічного обслуговування та повного випробування автогальм 03.10.2025 поїзда № 2741 індекс 3300/424/3600, що проводили працівники ПТО станції Жмеринка Південно - Західної залізниці. Разом з тим, зважаючи на те, що після вказаного технічного обслуговування поїзда № 2741 індекс 3300/424/3600, останній продовжив рух по маршруту на станцію Тернопіль, маючи також у своєму складі вагони № 94512506 та №394515632, вказане може свідчити, що всі вагони у складі поїзда були у справному технічному стані.
Отже, відповідачем не надано доказів, зокрема щодо технічного обслуговування поїзда, що спростовують твердження позивача, що вагони поїзда № 2741 індекс 3300/424/3600 виїхали з початкової станції слідування - Вишневе, без пошкодження вагонів (у справному технічному стані). 
Відповідно до пункту 4.6 Правил обслуговування залізничних під`їзних колій, затверджених наказом Міністерства транспорту України №644 від 21.11.2000, обов`язок охорони вагонів і вантажів на під`їзній колії покладається на підприємство. Якщо під`їзна колія обслуговується локомотивом залізниці, то охорону вагонів і вантажів до моменту фактичної подачі вагонів і з моменту збирання вагонів з під`їзної колії організовує залізниця.
Згідно з пунктами 20, 21 Правил користування вагонами і контейнерами, затверджених наказом Міністерства транспорту України № 113 від 25.02.1999, пошкодження вантажного вагона - це порушення справного стану вагона або його складових частин унаслідок зовнішніх впливів, що перевищують рівні, установлені ГОСТ 22235-76, а також унесення змін у конструкції вагонів, заварювання дверей, люків, знімання бортів платформ, дверей напіввагонів, знімного устаткування вагонів тощо, свердління (пробивання, пропалювання) отворів для кріплення вантажів у деталях вагонів, а також кріплення до них вантажів за допомогою зварювання без дозволу залізниці.
Ремонт пошкодженого вагона здійснюється на підприємстві, що має право на виконання таких робіт, або на найближчому до місця пошкодження вагоноремонтному підприємстві. Перелік таких підприємств оприлюднюється у товарних конторах станцій обслуговування.
Судом встановлено, що позивачем було здійснено оплату технічного обслуговування спірних вагонів у розмірі 31 307 грн 62 грн.
Відповідно до пункту 22 Правил користування вагонами і контейнерами, затверджених наказом Міністерства транспорту України № 113 від 25.02.1999 сума збитків за пошкодження вагона складається з:
- витрат на транспортування пошкодженого вагона від місця пошкодження до місця його ремонту в розмірі провізної плати, визначеної відповідно до Збірника тарифів на перевезення вантажів залізничним транспортом України, затвердженого наказом Міністерства транспорту України № 551 від 15.11.1999, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України № 828/4121 від 01.12.1999, з урахуванням коригувальних коефіцієнтів, що діють на момент транспортування;
- вартості ремонту пошкодженого вагона з урахуванням вартості втрачених та (або) пошкоджених частин;
- витрат на перевантаження вантажу з пошкодженого вагона, якщо його неможливо відремонтувати в навантаженому стані, які визначаються за калькуляцією вартості робіт, що надається разом з розрахунком збитків;
- плати за користування вагоном за нормативний час перебування пошкодженого вагона в деповському, капітальному ремонті або технічному обслуговуванні з відчепленням (додаток 9), визначеної за ставками плати за користування вагонами згідно з пунктом 14 цих Правил.
Відповідно до статті 16 Цивільного кодексу України, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого майнового права та інтересу. Одним зі способів захисту цивільних прав та інтересів є відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди.
За приписами статті 22 Цивільного кодексу України, особа, якій завдано збитків у разі порушення його цивільного права, має право на їх відшкодування. При цьому збитки визначаються, як втрата, яку особа отримала у зв`язку із знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила чи повинна зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки); доходи, які особа могла б реально отримати при звичайних обставинах, якщо б його право не було порушено (упущена вигода).
Для застосування такої міри відповідальності, як стягнення збитків за порушення договірних зобов`язань та/або відшкодування позадоговірної шкоди потрібна наявність усіх елементів складу цивільного правопорушення: протиправна поведінка, збитки, причинний зв`язок між протиправною поведінкою боржника та збитками кредитора, вина боржника.
Відсутність хоча б одного із вище перелічених елементів, утворюючих склад цивільного правопорушення, звільняє боржника від відповідальності за порушення у сфері господарської діяльності, оскільки його поведінка не може бути кваліфікована як правопорушення.
Суд зазначає, що саме на позивача покладається обов`язок довести наявність збитків, протиправність поведінки заподіювача збитків та причинний зв`язок такої поведінки із заподіяними збитками. При цьому, важливим елементом доказування наявності збитків є встановлення причинного зв`язку між протиправною поведінкою заподіювача та збитками потерпілої сторони. Слід довести, що протиправна дія чи бездіяльність заподіювача є причиною, а збитки, які завдано особі, - наслідком такої протиправної поведінки.
Отже, цивільне законодавство в деліктних зобов`язаннях передбачає презумпцію вини; якщо в процесі розгляду справи зазначена презумпція не спростована, то вона є юридичною підставою для висновку про наявність вини заподіювача шкоди (аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду України від 02.06.2010 № 6-469св10).
Як зазначено у пункті 11 Оглядового листа Вищого господарського суду України № 01-8/91 від 29.11.2007 "Про деякі питання судової практики застосування Статуту залізниць України, інших норм транспортного законодавства" порожні приватні власні вагони, які перевозяться залізницею за повними перевізними документами зі сплатою провізної плати, мають статус "вантажу", і якими залізниця не має права розпоряджатись на свій розсуд, як вона розпоряджається вагонами загального парку залізниць, а зобов`язана доставити ці власні порожні вагони на станцію призначення у цілості та збереженості і видати їх одержувачу, зазначеному в накладній.
Аналогічна правова позиція викладена в постановах Вищого господарського суду України № 904/4195/16 від 23.03.2017, № 904/3013/16 від 17.01.2017.
Відповідно до статті 924 Цивільного кодексу України, перевізник відповідає за збереження вантажу, багажу, пошти з моменту прийняття їх до перевезення та до видачі одержувачеві, якщо не доведе, що втрата, нестача, псування або пошкодження вантажу, багажу, пошти сталися внаслідок обставин, яким перевізник не зміг запобігти та усунення яких від нього не залежало. Перевізник відповідає за втрату, нестачу, псування або пошкодження прийнятих до перевезення вантажу, багажу, пошти у розмірі фактичної шкоди, якщо не доведе, що це сталося не з його вини.
Статтею 23 Закону України "Про залізничний транспорт" встановлено, що перевізники несуть відповідальність за зберігання вантажу, багажу, вантажобагажу з моменту його прийняття і до видачі одержувачу, а також за дотримання терміну їх доставки в межах, визначених Статутом залізниць України. За незбереження (втрату, нестачу, псування, пошкодження) прийнятого до перевезень вантажу, багажу, вантажобагажу перевізники несуть відповідальність у розмірі фактично заподіяної шкоди, якщо не доведуть, що втрата, нестача, псування, пошкодження виникли з незалежних від них причин.
За приписами статті 110 Статуту, залізниця несе відповідальність за збереження вантажу від часу його прийняття для перевезення і до моменту видачі одержувачу або передачі згідно з Правилами іншому підприємству.
Відповідно до статті 114 Статуту, залізниця відшкодовує фактичні збитки, що виникли з її вини під час перевезення вантажу, а саме за псування і пошкодження - у розмірах тієї суми, на яку було зниженого його вартість.
Згідно з п. 2 ст. 126 Статуту, за пошкодження залізницею вагонів або контейнерів, що належать підприємствам, залізниця несе матеріальну відповідальність у розмірі фактично заподіяної шкоди.
Приймаючи до уваги наведене вище, суд дійшов висновку про наявність всіх елементів складу правопорушення, а саме протиправної бездіяльності відповідача, що виявилась у незабезпеченні збереженості (схоронності) належного позивачу майна (вагонів), завданих збитків - пошкодження складових частин вагонів, та причинного зв`язку між протиправною поведінкою та завданою шкодою. При цьому, відповідачем не доведено суду належними та допустимими доказами, що пошкодження вагонів під час їх перевезення залізницею сталось не з вини відповідача.
Що стосується аргументів відповідача на спростування позовних вимог, викладених у відзиві на позов, судом їх розглянуто та відхилено, з огляду на таке.
Так, за твердженнями відповідача, його вина в розукомплектуванні вагонів відсутня, оскільки пошкодження вагонів позивача сталося внаслідок розукомплектуванні вагонів сторонніми особами.
Однак, суд зазначає, що за відсутності встановлених правоохоронними органами відповідних обставин у межах кримінального провадження, не можуть вважатися такими, що підтверджують здійснення крадіжки деталей вагонів третіми особами. При цьому, в силу пункту 20 Правил складання актів (пункт 129 Статуту), затверджених наказом Міністерства транспорту України від 28.05.2002 № 334, акт про пошкодження вагона (контейнера) складається у разі пошкодження вагона (контейнера) під час перевезення, навантаження, вивантаження вантажу, виконання маневрових робіт, а також в інших випадках для засвідчення обставин і розмірів пошкодження і є підставою для матеріальної відповідальності винних у пошкодженні згідно із статтею 124 Статуту залізниць України. 
Разом з тим, поданими документами підтверджується, що відповідач прийняв вагони до перевезення без заперечень та зауважень, а обов`язок відповідача забезпечувати схоронність вагонів передбачена статтею 110 Статуту залізниць України, відповідно до якої залізниця несе відповідальність за збереження вантажу від часу його прийняття для перевезення і до моменту видачі одержувачу або передачі згідно з Правилами перевезення вантажів іншому підприємству.
Відтак, стверджувати про те, що відбулася крадіжка деталей вагонів, а не їх пошкодження, немає підстав.
Щодо стягнення з відповідача сплаченої позивачем плати за користування вагонами №94515632, №94512506 та орендної плати за користування вказаними вагонами в період технічного обслуговування, суд дійшов висновку про наступне.
Порядок дій підприємств залізниці у разі виявлення розукомплектування вагонів регламентовано розпорядженням АТ «Укрзалізниця» № Ц-4-91/2264-21 від 16.06.2021, згідно з яким для проведення ремонту або технічного обслуговування з відчепленням вагонів та сплати вартості таких послуг з володільцями вантажних вагонів укладається відповідний договір або послуги надаються на підставі наданого ними гарантійного листа. У разі невиконання замовником умов договору про надання послуг з ремонту або технічного обслуговування з відчепленням або відсутності такого договору чи гарантійного листа про проведення ремонту та в інших випадках, які залежать від володільця вагона, Вагоноремонтний підрозділ письмово повідомляє про це станцію примикання протягом одного робочого дня з моменту початку затримки. Вагон затримується до усунення причин, про що складається акт загальної форми ГУ-23 з ознакою «ЕП» із зазначенням часу (у годинах та хвилинах) початку та закінчення затримки вагона та причини такої затримки. Початком затримки вагона вважається момент його відставлення на окрему колію (через неможливість подачі на колії Вагоноремонтного підрозділу), визначену для подачі вагона у повідомленні форми ВУ-23М.
Як вбачається із матеріалів справи Товариство з обмеженою відповідальністю "Одеський транспортно-логістичний центр" надало Філії «УЗ Вагон-сервіс» та ВП «Ремонтне вагонне депо Дрогобич» гарантійний лист № 1125/464 щодо організації ремонту та здійснення попередньої оплати всіх витрат пов`язаних з технічним обслуговуванням, з подачою/прибиранням вагона, маневровими роботами - 18.11.2025.
Після чого на станції Тернопіль було складено Акт загальної форми №7028, в якому зафіксовано факт закінчення затримки вагонів, із зазначенням: початок затримки 16 год. 25 хв. 04.10.2025, закінчення затримки 10 год 20 хв. 18.11.2025. Причина затримки вказана - вагони простоюють на коліях станції в очікуванні поступлення гарантійного листа на оплату за ремонт вагонів.
Жодних інших доказів, щодо звернення Товариства з обмеженою відповідальністю "Одеський транспортно-логістичний центр" з гарантійним листом в період з 04.10.2025 по 18.11.2025 на адресу суду сторонами не надано.
Згідно з пункту 15 Правил користування вагонами і контейнерами, затвердженими наказом Міністерства транспорту України № 113 від 25.02.1999, за час перебування на під`їзних коліях та інших місцях незагального користування вагонів, що належать підприємствам чи орендовані ними, плата не вноситься. Якщо такі вагони затримані на станції призначення чи на підходах до неї або на станції відправлення з причин, що залежать від вантажовласника, то плата за користування сплачується в розмірі 50 відсотків.
Станцією Тернопіль сформовано відомість плати за користування вагонами №26119074, згідно якої нараховано плату за користування вагонами №94515632, №94512506 за період з 04.10.2025 по 18.11.2025 на загальну суму 85 503 грн 80 коп., що з ПДВ становить 102 604 грн 56 коп.
Підстави звільнення вантажовласника від плати за користування вагонами наведені у ст.121 Статуту залізниць України та пункті 16 Правил користування вагонами і контейнерами, затвердженими наказом Міністерства транспорту України № 113 від 25.02.1999 є вичерпними. 
В роз`ясненні Президії Вищого господарського суду України від 29.09.2008 №04-5/225 «Про внесення змін та доповнень до роз`яснення президії Вищого господарського суду України від 29.05.2002 №04-5/601 «Про деякі питання практики вирішення спорів, що виникають з перевезення вантажів залізницею» зазначено, що плата за користування вагонами не є заходом відповідальності, яка може застосовуватись лише за наявності вини сторони у зобов`язанні.
Позивачем не наведено жодної із визначених чинним законодавством підстави для звільнення його від плати за користування вагонами, а тому такі нарахування Акціонерним товариством "Українська залізниця" є обгрунтованими та не підлягають стягненню з відповідача.
За приписами статті 22 Цивільного кодексу України, особа, якій завдано збитків у разі порушення його цивільного права, має право на їх відшкодування. При цьому збитки визначаються, як втрата, яку особа отримала у зв`язку із знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила чи повинна зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки); доходи, які особа могла б реально отримати при звичайних обставинах, якщо б його право не було порушено (упущена вигода).
Внаслідок розукомплектування вагонів, Товариство з обмеженою відповідальністю "Одеський транспортно-логістичний центр" не використовувало вагони №94515632, №94512506 у своїй господарській діяльності в період з 04.10.2025 по 30.12.2025, однак орендну плату за цей період власнику - Aкціонерному товариству "LTG CARGO" сплачувало.
Як встановлено судом, незважаючи на факт розукомплектування вагонів на станції Тернопіль 04.10.2025, Товариство з обмеженою відповідальністю "Одеський транспортно-логістичний центр" звернулось із гарантійний листом № 1125/464, щодо організації ремонту та здійснення попередньої оплати всіх витрат пов`язаних з технічним обслуговуванням, з подачою/прибиранням вагона, маневровими роботами, лише 18.11.2025.
Згідно додатку 2 до договору оренди вагонів № SC8-58-2023 вартість оренди одного вагона складає 11,5 євро на день.
Станом на дату платіжної інструкції в іноземній валюті № 365 - 23.09.2025 щодо орендної плати за користування вагонами, вартість 1 євро становить 48 грн 7304 коп. за курсом НБУ.
Отже, Товариство з обмеженою відповідальністю "Одеський транспортно-логістичний центр" сплатило за користування вагонами №94515632, №94512506 в період з 18.11.2025 по 30.12.2025 - 48 194 грн 37 коп.
Зважаючи на те, що позивач не використовував вагони №94515632, №94512506 у своїй господарській діяльності у період з 18.11.2025 по 30.12.2025 із причин, що не залежали від нього, однак орендну плату в цей період сплачував, суд дійшов висновку, що вказані витрати підлягають стягненню із відповідача. 
Відповідно до статті 13 Господарського процесуального кодексу України судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених цим Кодексом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних з вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.
Згідно зі статтею 73 Господарського процесуального кодексу України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків.
Статтею 74 Господарського процесуального кодексу України визначено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи.
Обов`язок із доказування слід розуміти як закріплену в процесуальному та матеріальному законодавстві міру належної поведінки особи, що бере участь у судовому процесі, із збирання та надання доказів для підтвердження свого суб`єктивного права, що має за мету усунення невизначеності, яка виникає в правовідносинах у разі неможливості достовірно з`ясувати обставини, які мають значення для справи.
За приписами статті 86 Господарського процесуального кодексу України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.
Відповідно до статті 236 Господарського процесуального кодексу України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню господарського судочинства, визначеному цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.
Таким чином, виходячи з меж заявлених позовних вимог, системного аналізу положень чинного законодавства України та матеріалів справи, суд дійшов висновку про те, що у зв`язку з протиправною бездіяльністю відповідача, що виявилась у незабезпеченні збереженості (схоронності) належного позивачу майна (вагонів), завданих збитків та причинного зв`язку між протиправною поведінкою та завданою шкодою, позовні вимоги Товариства з обмеженою відповідальністю "Одеський транспортно-логістичний центр" до Акціонерного товариства «Українська залізниця» про стягнення 79 501 грн 99 коп., підлягають задоволенню. 
Щодо інших аргументів сторін суд зазначає, що вони були досліджені та не наводяться у судовому рішенні, позаяк не покладаються в його основу, тоді як Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожний аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (справа Серявін проти України, § 58, рішення від 10.02.2010). Названий Суд зазначив, що, хоча пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, це не може розумітись як вимога детально відповідати на кожен довод (рішення Європейського суду з прав людини у справі Трофимчук проти України).
Згідно з частиною 1 статті 129 Господарського процесуального кодексу України судовий збір покладається: у спорах, що виникають при укладанні, зміні та розірванні договорів, - на сторону, яка безпідставно ухиляється від прийняття пропозицій іншої сторони, або на обидві сторони, якщо судом відхилено частину пропозицій кожної із сторін; у спорах, що виникають при виконанні договорів та з інших підстав, - на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.
На підставі викладеного, керуючись ст. 74, ст.ст. 76-79, ст. 86, ст. 123, ст. 129, ст.ст. 232-233, ст.ст. 237- 238, ст. 240 Господарського процесуального кодексу України, суд

УХВАЛИВ:
1. Позов задовольнити частково.
2. Стягнути з Акціонерного товариства "Українська залізниця" (03150, місто Київ, вулиця Єжи Ґедройця, будинок 5, ідентифікаційний код 40075815) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Одеський транспортно-логістичний центр" (67543, Одеська область, Лиманський район, село Визирка, вулиця Олексія Ставніцера, будинок 60, ідентифікаційний код 41245502) грошові кошти в сумі 79 501 (сімдесят дев`ять тисяч п`ятсот одну) грн 99 коп. та 1 192 (одну тисячу сто дев`яносто дві) грн 53 коп. витрати по сплаті судового збору. 
3. В іншій частині позовних вимог відмовити.
4. Після набрання рішенням законної сили видати наказ.

Відповідно до частини 1 статті 241 Господарського процесуального кодексу України рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано.
Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом двадцяти днів, а на ухвалу суду - протягом десяти днів з дня його (її) проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення (частина 1 статті 256 Господарського процесуального кодексу України).

Суддя Н. Плотницька