ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
__________________________________________________________________
П О С Т А Н О В А
Іменем України
26 травня 2026 року
м.Харків
справа № 641/8244/25
провадження № 22-ц/818/2850/26
Харківський апеляційний суд у складі:
Головуючого: Маміної О.В.,
суддів: Пилипчук Н.П., Мальованого Ю.М.
розглянувши у порядку ст. 369 ЦПК України в м. Харкові без повідомлення учасників справи цивільну справу за позовом Приватного акціонерного товариства Страхова компанія «Українська страхова група» до ОСОБА_1 про стягнення суми сплаченого страхового відшкодування, -
за апеляційною скаргою Приватного акціонерного товариства Страхова компанія «Українська страхова група» на заочне рішення Слобідського районного суду м. Харкова від 14 січня 2026 року, постановлене суддею Щепелевою Г.М.
в с т а н о в и в:
У жовтні 2025 року Приватне акціонерне товариство «Страхова компанія «УСГ» звернулося до суду з позовом, в якому просило стягнути заборгованість з ОСОБА_1 суму сплаченого страхового відшкодування у розмірі 11351,95 грн. та судові витрати.
Заочним рішенням Слобідського районного суду м. Харкова від 14 січня 2026 року в задоволенні позову Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «Українська страхова група» відмовлено.
В апеляційній скарзі ПАТ «СК «УСГ» просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове, яким задовольнити позовні вимоги у повному обсязі. Вирішити питання щодо судових витрат.
Посилається на невідповідність висновків суду обставинам справи, порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права. Вказує, що судом не враховано, що поліцейськими складено протокол про адміністративне правопорушення серії АДД №604980 відносно ОСОБА_1 від 20.11.2023 про вчинення, правопорушення передбаченого ст. 122-4 КУпАП. Після настання дорожньо-транспортної пригоди ОСОБА_1 покинув місце ДТП. Тому у апелянта виникло право на повернення страхової виплати.
Перевіряючи законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції, відповідно до вимог ч. 1 ст. 367 ЦПК України - в межах доводів апеляційної скарги і вимог, заявлених у суді першої інстанції, судова колегія вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, виходячи з наступного.
Відповідно до ч.1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Відмовляючи у задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції виходив із того, що жодних належних та допустимих доказів залишення відповідачем місця дорожньо- транспортної пригоди позивачем не надано. Суд зауважив, що протокол про адміністративне правопорушення сам по собі без підтвердження іншими належними та допустимими доказами не є безумовним та неспростованим доказом на доведення вини особи у вчиненні адміністративного правопорушення, а є лише формою фіксації правопорушення. Таким чином у страховика після виплати страхового відшкодування не виникло право регресу до відповідача як водія забезпеченого транспортного засобу, який спричинив дорожньо-транспортну пригоду та залишив місце ДТП.
Такі висновки суду першої інстанції відповідають вимогам закону та фактичним обставинам справи.
Судовим розглядом встановлено, що 09.11.2023 року о 21-00 год. за адресою: м. Харків, пр. Гагаріна, 56 сталася дорожньо-транспортна пригода за участю автомобіля «Hyunday», державний номерний знак НОМЕР_1 , яким керував ОСОБА_1 , який при зміні напрямку руху не впевнився в безпечності, в результаті чого здійснив наїзд на транспортний засіб «Geely», державний номерний знак НОМЕР_2 , внаслідок чого автомобілі отримали механічні пошкодження з матеріальними збитками. 
Постановою Червонозаводського районного суду м. Харкова від 22 січня 2024 року у справі № 646/8659/23 ОСОБА_1 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 Кодексу України про адміністративні правопорушення, та накладено адміністративне стягнення у виді штрафу у розмірі 850 грн. Дана постанова не оскаржувалась та набрала законної сили.
Як вбачається з матеріалів справи відносно ОСОБА_1 складено протокол про адміністративне правопорушення серії ААД № 604980 від 20.11.2025 за ст. 122-4 КУпАП, згідно із яким ОСОБА_1 20.11.2023 о 21-00 год на пр. Гагаріна, 56, став учасником дорожньо-транспортної пригоди та з невідомих причин залишив місце події.
Відповідно до свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу серії НОМЕР_3 автомобіль «Kia Ceed», державний номерний знак НОМЕР_4 належить ОСОБА_2 .
На момент дорожньо-транспортної пригоди цивільно правова відповідальність власника автомобіля «Hyunday», державний номерний знак НОМЕР_1 , була застрахована в ПАТ «СК «УСГ» полісом обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів № EP-217412722, станом на 09.11.2023 діючий. 
Власник пошкодженого транспортного засобу «Gelly», державний номерний знак НОМЕР_2 , звернувся до ПАТ «СК «УСГ» із повідомленням про дорожньо - транспортну пригоду та з заявою про виплату страхового відшкодування від 22.11.2023 року. 
Дана заява була розглянута, пошкодження транспортного засобу «Gelly», державний номерний знак НОМЕР_2 визнано страховим випадком у зв`язку з чим на підставі: 1. Акту огляду колісного транспортного засобу від 21.11.2023 року; 2. Ремонтної калькуляції № ОСЦВ-995 від 29.02.2024 року; були складені страховий акт № ДКЦВ-31487 від 21.03.2024 року та розрахунок суми страхового відшкодування від 21.03.2024 року.
Відповідно до ремонтної калькуляції № ОСЦВ-995 від 29.02.2024, розраховано вартість деталей та відновлювального ремонту автомобіля «Gelly», державний номерний знак НОМЕР_2 в розмірі 11351,95 грн. 
Як вбачається з платіжної інструкції №60825 від 21.03. 2024 року на підставі страхового акту ПАТ «СК «УСГ» здійснило ОСОБА_3 виплату страхового відшкодування за пошкоджений у ДТП транспортний засіб «Gelly», державний номерний знак НОМЕР_2 , в розмірі 11351,95 грн.
Частиною першою статті 15 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) визначено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.
Відповідно до частини першої статті 16 ЦК України кожна особа має право в порядку, встановленому законом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.
Згідно з частиною першою статті 1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними діями майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується у повному обсязі особою, яка її завдала.
Частиною другою статті 1187 ЦК України встановлено, що шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.
Спеціальним законом, який регулює відносини у сфері обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, є Закон України від 01 липня 2004 року № 1961-IV "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" (далі - Закон № 1961-IV). Якщо норми цього Закону передбачають інше, ніж положення інших актів цивільного законодавства України, то застосовуються норми цього Закону (стаття 2 Закону № 1961-IV).
Статтею 6 Закону № 1961-ІV передбачено, що страховим випадком є дорожньо-транспортна пригода, що сталася за участю забезпеченого транспортного засобу, внаслідок якої настає цивільно-правова відповідальність особи, відповідальність якої застрахована, за шкоду, заподіяну життю, здоров`ю та/або майну потерпілого.
Відповідно до статті 22 Закону № 1961-ІV у разі настання страхового випадку страховик у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров`ю, майну третьої особи.
Пунктом 36.2 статті 36.2 Закону № 2443 VIII передбачено, що страховик має право здійснювати виплати без проведення експертизи (у тому числі шляхом перерахування коштів особам, які надають послуги з ремонту пошкодженого майна), якщо за результатами проведеного ним огляду пошкодженого майна страховик i потерпілий досягли згоди про розмір та спосіб здійснення страхового відшкодування i не наполягають на проведенні оцінки, експертизи пошкодженого майна.
Відповідно до пункту 2.10 Правил дорожнього руху України у разі причетності до дорожньо-транспортної пригоди водій зобов`язаний, зокрема, негайно зупинити транспортний засіб і залишатися на місці пригоди, не переміщати транспортний засіб і предмети, що мають причетність до пригоди.
Отже, обов`язком водія транспортного засобу в разі дорожньо-транспортної пригоди є негайна зупинка і залишання на місці пригоди принаймні до складання повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду.
Пунктом 33.3 статті 33 Закону № 1961-IV передбачено, що водії та власники транспортних засобів, причетних до дорожньо-транспортної пригоди, власники пошкодженого майна зобов`язані зберігати пошкоджене майно (транспортні засоби) у такому стані, в якому воно знаходилося після дорожньо-транспортної пригоди, до тих пір, поки його не огляне призначений страховиком представник (працівник, аварійний комісар або експерт), а також забезпечити йому можливість провести огляд пошкодженого майна (транспортних засобів).
Відповідно до підпунктів в), ґ) пункту 38.1.1 статті 38 Закону № 1961-IV страховик після виплати страхового відшкодування має право подати регресний позов до страхувальника або водія забезпеченого транспортного засобу, який спричинив дорожньо-транспортну пригоду: якщо він після дорожньо-транспортної пригоди за його участю самовільно залишив місце пригоди; якщо він не повідомив страховика у строки, передбачені пунктом 33.1.2 Закону.
Згідно з правовою позицією, викладеною у постанові Верховного Суду України від 2 грудня 2015 року у справі № 6-691цс15, відшкодування шкоди власником транспортного засобу або винуватцем ДТП, відповідальність якого застрахована за договором обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, можливе за умови, якщо у страховика не виник обов`язок з відшкодування шкоди, або розмір шкоди перевищує ліміт відповідальності страховика, а також у разі, коли страховик має право регресу до особи, яка застрахувала свою відповідальність.
Відповідно до положень пункту 1 частини першої статті 37 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» страховик після здійснення страхової виплати має право зворотної вимоги до особи, цивільно-правова відповідальність якої застрахована, яка спричинила дорожньо-транспортну пригоду (особи, яка відповідно до закону несе цивільну відповідальність за заподіяну шкоду), якщо: а) така особа керувала транспортним засобом у стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або під впливом лікарських засобів (лікарських препаратів), що знижують увагу та швидкість реакції; б) така особа керувала транспортним засобом без права на керування транспортним засобом, у тому числі відповідної категорії; в) така особа після дорожньо-транспортної пригоди за її участю самовільно залишила місце дорожньо-транспортної пригоди (крім випадку, передбаченого частиною другою статті 31 цього Закону) чи відмовилася від проходження відповідно до встановленого порядку огляду щодо стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо вживання лікарських засобів (лікарських препаратів), що знижують увагу та швидкість реакції, або така особа до проведення зазначеного огляду вжила алкоголь, наркотичні засоби, психотропні речовини, їх аналоги, а також лікарські засоби (лікарські препарати), виготовлені на їх основі (крім тих, що входять до офіційно затвердженого складу аптечки або призначені медичним працівником); г) дорожньо-транспортна пригода визнана у встановленому законодавством порядку безпосереднім наслідком невідповідності технічного стану та обладнання транспортного засобу вимогам стандартів, що стосуються безпеки дорожнього руху та охорони навколишнього середовища, правил дорожнього руху та технічної експлуатації; ґ) така особа використовувала транспортний засіб для вчинення кримінального правопорушення.
Щодо посилань апелянта на протокол, складений поліцейськими, як на підставу для задоволення позову, судова колегія зазначає наступне.
Як вбачається з матеріалів справи відносно ОСОБА_1 складено протокол про адміністративне правопорушення серії ААД № 604980 від 20.11.2025 за ст. 122-4 КУпАП, згідно із яким ОСОБА_1 20.11.2023 о 21-00 год на АДРЕСА_1 , став учасником дорожньо-транспортної пригоди та з невідомих причин залишив місце події.
Проте доказів притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ст. 122-4 КУпАП матеріали справи не містять.
Наявна в матеріалах справи копія протоколу про адміністративне правопорушення (а.с.6) по собі (без відеозапису, показів свідків, тощо) не є належним доказом, що доводить факт залишення відповідачем місця ДТП.
Таким чином дії суб`єкта владних повноважень щодо складання протоколу без ухвалення рішення про притягнення особи до адміністративної відповідальності не породжують правових наслідків для особи та не порушують її права. Висновки Великої Палати Верховного Суду викладені в постанові від 13 березня 2019 року у справі № 712/7385/17.
Суд першої інстанції дав належну оцінку наявним у справі доказам та дійшов обґрунтованого висновку про відсутність підстав для задоволення позовних вимог.
Висновок суду про недоведеність позовних вимог відповідає вимогам закону та фактичним обставинам справи.
Доводи апеляційної скарги висновки суду першої інстанції не спростовують.
Європейський суд з прав людини вказав що пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо надання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки з огляду на конкретні обставини справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року).
Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Оскільки судове рішення ухвалене з додержанням норм процесуального права, підстави для його скасування відсутні.
Керуючись ст. ст.368, 369, 375, 382, 384 ЦПК України суд, -
П О С Т А Н О В И В :
Апеляційну скаргу Приватного акціонерного товариства Страхова компанія «Українська страхова група» залишити без задоволення.
Заочним рішенням Слобідського районного суду м. Харкова від 14 січня 2026 року залишити без змін.
Постанова набирає законної сили з дня її ухвалення, але може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення у випадках, передбачених ст. 389 ЦПК України.
Головуючий:        О.В. Маміна
Судді:        Н.П. Пилипчук
Ю.М. Мальований