ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/357/26 Справа № 205/9564/13-ц 	  	Суддя у 1-й інстанції - Мовчан Д. В. Суддя у 2-й інстанції - Городнича В. С.	

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

02 червня 2026 року м. Дніпро

Дніпровський апеляційний суд у складі колегії суддів:

головуючого - Городничої В.С.,
суддів: Красвітної Т.П., Макарова М.О.
за участю секретаря судового засідання — Глущенко О.І.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.Дніпрі апеляційну скаргу ОСОБА_1 , яка діє у власник інтересах та в інтересах неповнолітньої ОСОБА_2 , як законний представник, в інтересах яких діє адвокат Пащенко Вікторія Ігорівна, на ухвалу Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 07 квітня 2025 року, у складі судді Мовчан Д.В., у цивільній справі № 205/9564/13 за скаргою Акціонерного товариства “Державний експортно-імпортний банк України” на рішення, дії чи бездіяльність державного виконавця Другого правобережного відділу державної виконавчої служби у Чечелівському та Новокодацькому районах м. Дніпра Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) з визначенням порядку виконання рішення суду, заінтересовані особи — ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_1 , –
ВСТАНОВИЛА:

У червні 2024 року АТ “Державний експортно-імпортний банк України” звернулося до суду зі скаргою на дії на рішення, дії чи бездіяльність державного виконавця Другого правобережного відділу державної виконавчої служби у Чечелівському та Новокодацькому районах м. Дніпра Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса), заінтересована особа ОСОБА_4 , з визначенням порядку виконання рішення суду, у якій просив:
- визнати неправомірною бездіяльність державного виконавця Другого Правобережного ВДВС у Чечелівському та Новокодацькому районах м. Дніпра Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) в особі державного виконавця Бунакової С.О. у частині не винесення постанови про заміну сторони виконавчого провадження у вигляді боржника ОСОБА_3 та ОСОБА_1 у виконавчих провадженнях ВП № 72601102 та № 72585228 та зобов`язати державного виконавця Другого Правобережного ВДВС у Чечелівському та Новокодацькому районах м. Дніпра Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) Бунакову С.О. у виконавчих провадженнях ВП № 72601102 та № 72585228 винести постанови про заміну сторони боржника ОСОБА_4 на ОСОБА_3 та ОСОБА_1 ;
- визнати неправомірною бездіяльність державного виконавця Другого Правобережного ВДВС у Чечелівському та Новокодацькому районах м. Дніпра Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) в особі державного виконавця Бунакової Світлани Олександрівни у частині незвернення до суду з поданням про звернення стягнення на нерухоме майно боржника, право власності на яке не зареєстровано в установленому законом порядку, а саме на спадкове майно, успадковане ОСОБА_2 у виконавчих провадженнях ВП № 72601102 та № 72585228 у вигляді квартири, яка розташована за адресою: АДРЕСА_1 та зобов`язати державного виконавця Другого Правобережного ВДВС у Чечелівському та Новокодацькому районах м. Дніпра Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) Бунакову С.О. звернутися до суду з поданням про звернення стягнення на нерухоме майно боржника, право власності на яке не зареєстровано в установленому законом порядку, а саме на спадкове майно успадковане ОСОБА_2 у виконавчих провадженнях ВП № 72601102 та № 72585228 у вигляді квартири, яка розташована за адресою: АДРЕСА_1 ;
- зобов`язати державного виконавця Другого Правобережного ВДВС у Чечелівському та Новокодацькому районах м. Дніпра Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) Бунакову С.О. провести оцінку спадкового майна, успадкованого ОСОБА_2 у виконавчих провадженнях ВП № 72601102 та № 72585228 у вигляді квартири, яка розташована за адресою: АДРЕСА_1 ;
- зобов`язати державного виконавця Другого Правобережного ВДВС у Чечелівському та Новокодацькому районах м. Дніпра Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) Бунакову С.О., після визначення вартості спадкового майна, передати спадкове майно на реалізацію з урахуванням вимог ЗУ«Про виконавче провадження» для виконання рішення суду по даній справі і у виконавчих провадженнях ВП № 72601102 та № 72585228.
В обґрунтування вимог зазначає, що рішенням Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 19 листопада 2018 року по справі № 205/9564/13-ц позовні вимоги АТ «Державний експортно - імпортний банк України» до ОСОБА_4 про звернення стягнення на предмет іпотеки задоволено частково, у зв`язку із чим АТ «Укрексімбанк» для примусового виконання рішення суду отримало виконавчі листи та пред`явило їх до виконання. У рамках примусового виконання вказаного виконавчого листа приватним виконавцем відкрито виконавчі провадження ВП № 72601102 та ВП № 72585228.
18 вересня 2023 року при ознайомленні з матеріалами таких виконавчих проваджень стало відомо, що боржник ОСОБА_4 померла. Спадкова справа щодо майна померлої, до складу якого входив й предмет іпотеки, була заведена за заявами законних представників малолітньої онуки боржника (спадкодавця) – ОСОБА_2 
27 лютого 2024 року ухвалою Ленінського районного суду м. Дніпропетровська було замінено сторону виконавчого провадження за виконавчим листом, виданим Ленінським районним судом м. Дніпропетровська в справі № 205/9564/13-ц за позовом АТ «Державний експортно - імпортний банк України» до ОСОБА_4 про звернення стягнення на предмет іпотеки, а саме: з боржника - ОСОБА_4 на її правонаступника ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , в інтересах якої діють законні представники ОСОБА_3 та ОСОБА_1 
06 червня 2024 року приватний виконавець передав матеріали виконавчого провадження до Другого Правобережного ВДВС у Чечелівському та Новокодацькому районах м. Дніпра Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса), для подальшого виконання, а 24 червня 2024 року останній прийняв виконавче провадження до свого провадження.
25 червня 2024 року АТ «Укрексімбанк» на електрону адресу Другого Правобережного ВДВС у Чечелівському та Новокодацькому районах м. Дніпра Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) направив заяву, в якій просив: 1) замінити сторону виконавчого провадження ВП № 72601102 та ВП № 72585228, по виконанню виконавчих листів по справі № 205/9564/13-ц, виданих 16 листопада 2021 року Ленінським районним судом м. Дніпропетровська, а саме з боржника ОСОБА_4 на її правонаступника ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , в інтересах якої діють законні представники ОСОБА_3 та ОСОБА_1 ; 2) витребувати спадкову справу у частині визначення майна, яке увійшло до спадкової маси; 3) накласти арешт на майно, яке увійшло у спадкову масу; 4) вжити заходів щодо реалізації майна боржника відповідно до процедури, що визначена ЗУ«Про виконавче провадження» для задоволення вимог стягувача.
10 липня 2024 року державний виконавець Другого Правобережного відділу державної виконавчої служби у Чечелівському та Новокодацькому районах м. Дніпра Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) винесла постанову про заміну сторони виконавчого провадження і замінила сторону виконавчого провадження, а саме: боржника ОСОБА_4 , на її правонаступника ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .
Після вчинення вказаних дій виконавче провадження фактично не здійснюється, вказане рішення суду не виконується, що порушує майнові права стягувача у справі, відновлення яких скаржник відшукує по суду (а.с.1-8 Том І).
Ухвалою Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 07 квітня 2025 року скаргу представника АТ «Державний експортно - імпортний банк України» - адвоката Васюти К.С., заінтересовані особи: ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_1 , на рішення, дію чи бездіяльність державного виконавця Другого Правобережного Відділу державної виконавчої служби у Чечелівському та Новокодацькому районах м. Дніпра Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) з визначенням порядку виконання рішення суду, - задоволено частково.
Визнано неправомірною бездіяльність державного виконавця Другого Правобережного Відділу державної виконавчої служби у Чечелівському та Новокодацькому районах м. Дніпра Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) Бунакової С.О. у частині не вжиття заходів щодо заміни сторони у виконавчих провадженнях ВП № 72601102 та №72585228.
Зобов`язано уповноваженого державного виконавця Другого Правобережного Відділу державної виконавчої служби у Чечелівському та Новокодацькому районах м. Дніпра Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) у виконавчих провадженнях ВП № 72601102 та №72585228 звернутись із заявою про заміну сторони у вказаних виконавчих провадженнях, а саме сторони боржника на ОСОБА_3 та ОСОБА_1 , як законних представників дитини, або інших осіб, визначених законом.
Після вирішення у процесуальному порядку питання щодо суб`єктного складу у виконавчих провадженнях ВП № 72601102 та №72585228 зобов`язано уповноваженого державного виконавця Другого Правобережного Відділу державної виконавчої служби у Чечелівському та Новокодацькому районах м. Дніпра Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) звернутися до суду з поданням про звернення стягнення на нерухоме майно боржника, право власності на яке не зареєстровано в установленому законом порядку, а саме на предмет іпотеки у вигляді квартири, яка розташована за адресою: АДРЕСА_1 .
В задоволені решти вимог за скаргою – відмовлено (а.с. 7-16 Том ІІІ).
Не погодившись з такою ухвалою суду першої інстанції, ОСОБА_1 через свого представника — адвоката Пащенко В.І. у липні 2025 року подала в ситемі “Електронний суд” апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, просить її скасувати, справу направити до суду першої інстанції для продовження розгляду (а.с. 73-79 Том ІІІ). Мотивами апеляційної скарги зазначила неналежне повідомлення Білецької О.В. про розгляд справи, оскільки адресою останньої є АДРЕСА_2 та за цією адресою судом першої інстанції жодного документу суду не направлялось. Також наголосила, що справа розглянута неповноважним складом суду, оскільки порушено порядок розподілу справи суддям після надходження її з касаційної інстанції, враховуючи, що основне судове рішення у справі постановлено суддею Басовою Н.В., а скарга розподілена для розгляду судді Мовчан Д.В. Зазначені обставини суперечать, на думку скаржника, Положенням про автоматизовану систему документообігу суду, яке затверджено Рішенням Ради суддів України від 11 листопада 2024 року, адже пп.2.3.39.10 п.2.3.39 цього Положення передбачено передання для розгляду скарг в порядку виконання судового рішення раніше визначеному складу суду. 
Разом з цим скаржник наголошує, що судом першої інстанції в ухвалі не було наведено мотивів, в чому полягає неправомірна бездіяльність державного виконавця в частині невжиття заходів щодо зміни сторони у виконавчих провадженнях, а було застосовано абстрактні та загальні формулювання, без конкретизації певного порушення чи невідповідності рішень чи дій виконавця. 
Також судом першої інстанції, на думку скаржника, було перебрано на себе дискреційні повноваження іншого органу, що є недопустимим, прямо вказуючи в оскаржуваній ухвалі про зобов`язання виконавця звернутись до суду із заявою про заміну сторони у вказаних виконавчих провадженнях та замінити сторону боржника на ОСОБА_3 та ОСОБА_1 . Крім того, на думку скаржника, такі дії виконавця не є ефективним способом захисту прав заявника, адже такий спосіб не передбачений чинним процесуальним законом.
Скаржник також відзначає, що з приводу висновків суду в оскаржуваній ухвалі про те, що дитина не може бути самостійним боржником у виконавчому провадженні, є свавільним висновком суду першої інстанції та таким, що не відповідає нормам матеріального права та обставинам справи. Жодних обмежень в питанні набуття неповнолітньою особою статусу іпотекодавця чинне законодавство не містить, навіть в порядку спадкування предмету іпотеки, враховуючи, що у цій справі до спадкоємця не переходять зобов`язання за кредитним договором, а спадкоємець несе відповідальність лише в межах успадкованого майна. У даній справі суд першої інстанції безпідставно та в порушення матеріального права ототожнив поняття “боржника неповнолітньої особи” з поняттям “законного представника”.
Разом з цим суд першої інстанції, зобов`язуючи виконавця звернутись до суду із заявою про звернення стягнення на нерухоме майно боржника після вчиненні певних виконавчих дій, діяв на майбутнє та зобов`язав сторону у справі вчинити такі дії ще до виникнення спірних правовідносин, що, на думку скаржника, суперечить нормам процесуального права.
31 липня 2025 року АТ “Укрексімбанк”, скориставшись своїм правом, передбаченим ст. 360 ЦПК України, подало відзив на апеляційну скаргу, де просило апеляційну скаргу залишити без задоволення, а ухвалу суду першої інстанції без змін. Заперечуючи проти скарги, Товариство зазначило, що у зв`язку із заміною у виконавчих провадженнях сторони боржника з ОСОБА_4 на неповнолітню ОСОБА_2 , 2009 року народження, доцільним є інформування останньої, а, відтак, і її представників за зареєстрованою адресою боржника, тобто, за адресою АДРЕСА_1 , що і було вчинено судом першої інстанції. Саме на представників неповнолітньої особи покладається обов`язок отримувати нею поштової кореспонденції, а неотримання останньою повісток не несе за собою неможливість розгляду справи, тим більше, що дана справа перебувала в усіх інстанціях з вирішення питання відкриття провадження за цією скаргою та повістки усіма інстанціями судів направлялись на зазначену адресу. Усі інші питання, які задоволені судом першої інстанції, вчинені з метою визначення порядку виконання судового рішення, що є правомірним та унормовує дії виконавчої служби. Разом з цим наголосило, що скаржник, будучи представником неповнолітньої особи та достеменно будучи обізнаною про необхідність виконання рішення суду, не вчиняють жодних дій по його виконанню, навпаки, вчиняють дії з перешкоджання виконання рішення суду, як особисто не набуваючи майнових прав на предмет іпотеки у спадок та відступивши такі права неповнолітній особі, що значно ускладнює виконання судового рішення та є прямим порушення прав стягувача. Також зазначено, що скаржник не конкретизує, в чому саме є її порушення прав, адже як скаргою, так і судовим рішенням у справі оскаржується лише без діяльність державного виконавця та ВДВС і встановлюється порядок виконання рішення суду, що не призводить до вирішення прав особисто скаржника. Крім того, доводи скаржника про те, що звернення стягнення на майно є крайнім заходом, а виконавцем не вичерпано усі можливі заходи, передбачені законом щодо примусового виконання рішення за рахунок іншого майна боржника, коштів, не можуть братись до уваги, оскільки боржником у виконавчих провадженнях є неповнолітня особа, яка не має ані іншого майна, ані рахунків, ані доходів, враховуючи, що успадковане нею іпотечне майно її представниками не реєструється за нею, тому в цьому випадку є доцільним звернення ДВС саме в порядку ст. 440 ЦПК України з визначенням власника майна для можливості виконати рішення суду (а.с.102-106 Том ІІІ).
У жовтні 2025 року ОСОБА_3 , через свого представника — адвоката Гриценка Д.В. подав в системі “Електронний суд” письмові пояснення, де зазначив, що суд може визнавати неправомірною бездіяльність державного виконавця виключно у випадку, коли законом чітко визначено йому обов`язок вчинити певну дію, а ним цього виконано не було. У спірній ситуації жодною нормою законодавства України не визначено державному виконавцю обов`язку щодо вжиття заходів щодо заміни неповнолітньої особи — сторони виконавчого провадження, її законними представниками. Зазначає, що у даній справі законний представник дитини не є боржником у виконавчому провадженні та до нього не можуть бути застосовані примусові заходи виконавчого провадження. ОСОБА_3 вважає, що у жодному випадку він не зобов`язаний відповідати своїм особистим, приватним майном у правовідносинах по виконанню рішення Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 19 листопада 2018 року, де боржником зазначається ОСОБА_4 , а його дочка - неповнолітня ОСОБА_2 , 2009 року народження, набула статусу боржника через правонаступництво після смерті бабусі ОСОБА_4 (а.с.136-138 Том ІІІ).
Згідно з ч. 3 ст. 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.
Відповідно до ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
Відповідно до ч. 1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Заслухавши суддю-доповідача, дослідивши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість ухвали суду в межах доводів апеляційної скарги та заявлених вимог, колегія суддів вважає за необхідне апеляційну скаргу залишити без задоволення, а ухвалу суду першої інстанції — без змін, з наступних підстав.
Постановляючи оскаржувану ухвалу про часткове задоволення скарги АТ “Державний експортно-імпортний банк України”, суд першої інстанції вважав, що державним виконавцем не в повній мірі виконані вимоги ЗУ«Про виконавче провадження». Зі встановлених обставин суд першої інстанції вважав доведеним, що державний чи приватний виконавець зобов`язаний звернутися до органу опіки та піклування з метою отримання дозволу на реалізацію житлової нерухомості, право на користування якою мають діти, а у разі відмови у наданні такого дозволу органом опіки та піклування - виконавець має повноваження звернутися до суду з відповідним поданням. Оскільки ОСОБА_2 , 2009 року народження, є неповнолітньою особою, а отже в силу приписів ч. 2 ст. 6 Сімейного Кодексу України має статус дитини, тому, з метою усунення обставин, які роблять неможливим виконання рішення суду, а саме відсутності дозволу (відмови) органу опіки та піклування на реалізацію нерухомого майна, право власності або право користування яким мають діти, виконавець має звернутися до суду із заявою (поданням) про звернення стягнення на нерухоме майно, яке належить дитині, і яке є предметом іпотеки, і яке повинно бути розглянуто судом в порядку, встановленому в статті 435 ЦПК України, що буде, в силу ч.2 ст. 451 ЦПК України, поновленням порушених прав заявника. Разом з цим суд першої інстанції вважав, що батьки неповнолітніх осіб згідно свого статусу, визначеного ч.2 ст. 59 ЦПК України, можуть здійснювати захист прав та інтересів неповнолітньої особи у виконавчому провадженні, як завершальній стадії судового провадження, а у державного виконавця відсутні повноваження без відповідної ухвали суду здійснювати заміну сторони боржника ОСОБА_4 на ОСОБА_3 та ОСОБА_1 , як це передбачено ч.5 ст. 15 ЗУ “Про виконавче провадження”. Крім того суд першої інстанції зазначив, що не можна вважати і правомірною бездіяльність державного виконавця з приводу не вчинення відповідних дій, спрямованих на заміну сторони у виконавчому провадженні, адже це суперечить завданню останнього щодо повного і безумовного виконання судового рішення. При цьому вважав, що саме у спосіб встановлення для уповноваженого державного виконавця зобов`язання звернутись до суду із заявою про заміну сторони у вказаних виконавчих провадженнях, а саме сторони боржника на ОСОБА_3 та ОСОБА_1 , як законних представників дитини, що захистить права стягувача у виконавчих провадженнях, та з метою недопущення порушення прав можливих боржників у виконавчому провадженні, дії щодо врегулювання суб`єктного складу мають бути вчинені першочергово у порівняні з іншими діями у процесі виконання вказаного судового рішення.
Інші вимоги скарги суд першої інстанції вважав передчасними, оскільки органом опіки чи судом не надано дозволу на звернення стягнення на предмет іпотеки, який успадкувала неповнолітня дитина, то суд позбавлений можливості вирішувати будь-які процедурні питання, що пов`язані із реалізацією такого майна в межах означених виконавчих проваджень. 
Колегія суддів повністю погоджується з такими висновками суду, зважаючи на наступне.
Відповідно до вимог ч. 1 ст. 74 Закону України «Про виконавче провадження» рішення, дії чи бездіяльність виконавця та посадових осіб органів державної виконавчої служби щодо виконання судового рішення можуть бути оскаржені сторонами, іншими учасниками та особами до суду, який видав виконавчий документ, у порядку передбаченому законом. 
Згідно ст. 447 ЦПК України сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їхні права чи свободи.
Відповідно дост. 451 ЦПК Україниза результатами розгляду скарги суд постановляє ухвалу. У разі встановлення обґрунтованості скарги суд визнає оскаржувані рішення, дії чи бездіяльність неправомірними і зобов`язує державного виконавця або іншу посадову особу органу державної виконавчої служби, приватного виконавця усунути порушення (поновити порушене право заявника). Якщо оскаржувані рішення, дії чи бездіяльність були прийняті або вчинені відповідно до закону, в межах повноважень державного виконавця або іншої посадової особи органу державної виконавчої служби, приватного виконавця і право заявника не було порушено, суд постановляє ухвалу про відмову в задоволенні скарги.
Згідно з ч. 1ст. 18 Закону України «Про виконавче провадження» виконавець зобов`язаний вживати передбачених цим Законом заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії.
Судом встановлено, що рішенням Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 19 листопада 2018 року по справі № 205/9564/13-ц позовні вимоги АТ «Державний експортно - імпортний банк України» до ОСОБА_4 про звернення стягнення на предмет іпотеки, задоволено частково. Вирішено в рахунок погашення заборгованості за кредитними договорами: № 50208С31 від 08 вересня 2008 року, яка станом на 21 лютого 2011 року складає 3882331,23 грн. та складається з: заборгованості за кредитом у розмірі 345 428,20 доларів США, що еквівалентно 2 743 287,10 грн; заборгованість за відсотками у розмірі 25 031,47 доларів США, що еквівалентно 198 792,42 грн, пеня у розмірі 122 608,27 грн та 3 % річних за період у розмірі 29201,55 доларів США, що станом на 11.10.2018р. еквівалентно 817 643,40 грн; № 50208С32 від 08 вересня 2008 року, яка станом на 21 лютого 2011 року складає 1723100,01 грн та складається з заборгованості за кредитом у розмірі 183 332,33 доларів США, що еквівалентно 1 455 970,30 грн, заборгованості за відсотками у розмірі 24 423,00 доларів США, що еквівалентно 193 960,13 грн, пеня у розмірі 73 169,50 грн та 3 % річних за період з 12.10.2015р. по 11.10.2018р. у розмірі 17164,17 доларів США, що станом на 11.10.2018р. еквівалентно 480 596,76 грн, - звернути стягнення на предмет іпотеки за іпотечним договором № 50208Z39 від 08 вересня 2008 року, який посвідчений приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу Бондар І.М. та зареєстрований в реєстрі за № 13398, укладений між ПАТ «Державний експортно-імпортний банк України» та ОСОБА_4 нерухоме майно, а саме: квартиру АДРЕСА_3 , яка складається з: 1 коридор, 2 житлова, 3 житлова, 4 житлова, 5 кухня, 6 санвузол, І лоджія, ІІ балкон; загальною площею 62,9 кв.м., житловою площею 43,5кв.м., та належить ОСОБА_4 на праві власності, шляхом продажу на прилюдних торгах у межах процедури виконавчого провадження, передбаченої ЗУ«Про виконавче провадження», з дотриманням вимог ЗУ«Про іпотеку», за початковою ціною, встановленою на рівні, не нижчому за звичайні ціни на цей вид майна, але не нижче 825820,00 грн, на підставі оцінки, проведеної суб`єктом оціночної діяльності, під час проведення виконавчих дій. Відстрочити виконання рішення в частині звернення стягнення на предмет іпотеки квартири АДРЕСА_3 , до закінчення дії мораторію, встановленого ЗУ«Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті» від 3 червня 2014 року, № 1304-VII. 20 листопада 2019 року Дніпровським апеляційним судом рішення суду першої інстанції залишено без змін.
На виконання вищевказаного судового рішення представником АТ «Державний експортно - імпортний банк України» 16 листпада 2021 року було отримано виконавчий лист та направлено для його подальшого примусового виконання до приватного виконавця виконавчого округу Дніпропетровської області Сивокозова О.М.
Постановою приватного виконавця виконавчого округу Дніпропетровської області Сивокозова О.М. від 21 серпня 2023 року було відкрите виконавче провадження ВП № 72585228. Також постановою приватного виконавця виконавчого округу Дніпропетровської області Сивокозова О.М, від 21 серпня 2023 року було накладено арешт на нерухоме майно: квартиру (реєстраційний номер майна 18439489), загальною площею 62,9 кв.м., житловою площею 43,5 кв.м., що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 .
Встановлено, що ІНФОРМАЦІЯ_2 померла боржник ОСОБА_4 , що підтверджується свідоцтвом про смерть серії НОМЕР_1 від 07 лютого 2022 року.
З матеріалів виконавчого провадження встановлено, що 27 лютого 2024 року ухвалою Ленінського районного суду м. Дніпропетровська було замінено сторону виконавчого провадження за виконавчим листом, виданим Ленінським районним судом м. Дніпропетровська в справі № 205/9564/13-ц за позовом АТ «Державний експортно - імпортний банк України» до ОСОБА_4 про звернення стягнення на предмет іпотеки, а саме: з боржника – ОСОБА_4 на її правонаступника ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , в інтересах якої діють ОСОБА_3 та ОСОБА_1 
18 квітня 2024 року оголошено самовідвід приватним виконавцем виконавчого округу Дніпропетровської області Сивокозовим О.М. у виконавчому провадженні та постановою про передачу виконавчого провадження від 06 червня 2024 року дане виконавче провадження було передано до Другого Правобережного ВДВС у Чечелівському та Новокодацькому районах м. Дніпра Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса).
Постановою державного виконавця Другого Правобережного відділу державної виконавчої служби у Чечелівському та Новокодацькому районах м. Дніпра Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) Бунаковою С.О. від 10 липня 2024 року було замінено сторону виконавчого провадження, а саме, боржника згідно ухвали Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 27 лютого 2024 року.
Станом на день подання скарги означене судове рішення не виконано, звернення стягнення на предмет іпотеки у примусовому порядку не відбулося.
Колегія суддів зазначає, що згідно статті 48 Закону України «Про виконавче провадження» звернення стягнення на майно боржника полягає в низці дій, а саме його арешті, вилученні (списанні коштів з рахунків) та примусовій реалізації.
В свою чергу, положення п. 5-2 «Прикінцевих положень» Закону України «Про іпотеку» зупиняють дію лише останнього кроку звернення стягнення на предмет іпотеки, а саме: примусову реалізацію з електронних торгів.
Положення п. 5-2 «Прикінцевих положень» ЗУ «Про іпотеку» не встановлюють заборону на вчинення інших виконавчих дій, окрім примусової реалізації, тобто проведення торгів.
Суд першої інстанції, погоджуючись з мотивами АТ “Укрексімбанк”, викладеними у скарзі, правомірно вважав, що висновки державного виконавця щодо неможливості вчинення будь-яких інших дій щодо предмету іпотеки окрім його примусової реалізації у вказаних виконавчих провадженнях суперечать вказаним вимогам Закону України «Про виконавче провадження», з чим погоджується і колегія суддів.
Разом з цим, статтею 51 Закону України «Про виконавче провадження» передбачено особливості звернення стягнення на заставлене майно. Частиною сьомою цієї статті визначено, що примусове звернення стягнення на предмет іпотеки здійснюється виконавцем з урахуванням положень Закону України «Про іпотеку».
Тож ця норма є відсильною та надає виконавцю повноваження застосувати до реалізації предмета іпотеки у виконавчому провадженні за рішенням суду про стягнення боргу положення Закону України «Про іпотеку», які визначають особливості звернення стягнення на предмет іпотеки в судовому порядку за Законом України «Про іпотеку».
За ч.1 ст. 41 Закону України «Про іпотеку» реалізація предмета іпотеки, на який звертається стягнення за рішенням суду або за виконавчим написом нотаріуса, проводиться, якщо інше не передбачено рішенням суду, шляхом продажу на прилюдних торгах, у тому числі у формі електронних торгів, у межах процедури виконавчого провадження, передбаченої Законом України «Про виконавче провадження», з дотриманням вимог цього Закону.
Іпотека характеризується правом слідування, сутність якого розкривається у статті 23 Закону України «Про іпотеку» і полягає в тому, що у разі переходу права власності (права господарського відання) на предмет іпотеки від іпотекодавця до іншої особи, у тому числі в порядку спадкування чи правонаступництва, іпотека є дійсною для набувача відповідного нерухомого майна, навіть у тому випадку, якщо до його відома не доведена інформація про обтяження майна іпотекою. Особа, до якої перейшло право власності на предмет іпотеки, набуває статусу іпотекодавця і має всі його права і несе всі його обов`язки за іпотечним договором у тому обсязі і на тих умовах, що існували до набуття ним права власності на предмет іпотеки. Таким чином іпотека у зв`язку зі смертю іпотекодавця не припиняється.
Колегія суддів, погоджуючись зі встановленими обставинами справи судом першої інстанції, зазначає, що малолітня (на час прийняття спадщини) ОСОБА_2 , прийнявши спадщину і будучи єдиним спадкоємцем після смерті власника такого майна, набула прав і обов`язків іпотекодавця навіть без документальної реєстрації речових прав на майно.
Відповідно до ч.3 ст. 17 Закону України «Про охорону дитинства» батьки або особи, які їх замінюють, не мають права без дозволу органів опіки і піклування, наданого відповідно до закону, укладати договори, які підлягають нотаріальному посвідченню та/або державній реєстрації, відмовлятися від належних дитині майнових прав, здійснювати поділ, обмін, відчуження житла, зобов`язуватися від імені дитини порукою, видавати письмові зобов`язання.
Відповідно до ст. 12 Закону України «Про основи соціального захисту бездомних осіб і безпритульних дітей» держава охороняє і захищає права та інтереси дітей під час вчинення правочинів щодо нерухомого майна. Неприпустиме зменшення або обмеження прав та інтересів дітей під час вчинення будь-яких правочинів щодо жилих приміщень. Органи опіки та піклування здійснюють контроль за дотриманням батьками та особами, які їх замінюють, житлових прав і охоронюваних законом інтересів дітей відповідно до закону. Для вчинення будь-яких правочинів щодо нерухомого майна, право власності на яке або право користування яким мають діти, необхідний попередній дозвіл органів опіки та піклування, що надається відповідно до закону. Посадові особи органів опіки та піклування несуть персональну відповідальність за захист прав та інтересів дітей при наданні дозволу на вчинення правочинів щодо нерухомого майна, яке належить дітям.
Згідно з абзацом сьомим пункту 3 розділу ІІ Порядку реалізації арештованого майна, затвердженого наказом Міністерства юстиції України 29 червня 2016 року № 2831/5, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 30 вересня 2016 року за № 1301/29431, у разі передачі на реалізацію нерухомого майна, право власності на яке або право користування яким мають діти, заявка на реалізацію арештованого майна подається разом із копією дозволу органів опіки та піклування або відповідним рішенням суду (в електронній або паперовий формі).
У пункті 28 Розділу VIII Інструкції з організації примусового виконання рішень, затвердженої наказом Міністерства юстиції України від 02 квітня 2012 року № 512/5, у редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин, визначено, що у разі передачі на реалізацію нерухомого майна, право власності на яке або право користування яким мають діти, необхідний попередній дозвіл органів опіки та піклування, що надається відповідно до закону. Якщо такий дозвіл не надано, виконавець продовжує виконання рішення за рахунок іншого майна боржника, а в разі відсутності такого майна повертає виконавчий документ стягувачу з підстави, передбаченої пунктом 9 частини першої статті 37 Закону.
Суд першої інстанції правомірно дійшов висновку, що державний виконавець у даному випадку зобов`язаний у разі передачі на реалізацію нерухомого майна, право власності на яке або право користування яким мають діти, отримати попередню згоду органу опіки та піклування або відповідне рішення суду, які, зокрема, додаються до заяви на реалізацію арештованого майна.
Відповідні висновки містяться у постановах Верховного Суду від 25 листопада 2019 року в справі № 718/482/15-ц (провадження № 61-16089св19), від 10 жовтня 2019 року в справі №751/15667/15-ц (провадження № 61-12151св19).
Особливістю примусової реалізації майна в межах виконавчого провадження з метою забезпечення виконання судового рішення є те, що власник майна не є заінтересованою в його реалізації особою й, відповідно, свою волю не виявляє. Продаж такого майна ініціюється державним або приватним виконавцем через спеціальну установу, водночас зацікавленою особою є стягувач у виконавчому провадженні, а не боржник. Водночас стягувач (кредитор) не має права вчиняти дії, пов`язані з передачею майна боржника на примусову реалізацію. З іншого боку боржник, як зазначалося, не є зацікавленою особою, що має своїм наслідком ухилення його від звернення до органів опіки та піклування за отриманням дозволу на звернення стягнення на нерухоме майно, право власності на яке або право користування яким мають діти. Чинним законодавством не передбачено механізмів зобов`язання батьків або осіб, які їх замінюють, отримувати такий дозвіл у примусовому порядку.
У постанові від 26 жовтня 2021 року у справі № 755/12052/19 (провадження № 14-113цс21) Велика Палата Верховного Суду зазначила, що на відміну від виконання судових рішень, які безпосередньо передбачають звернення стягнення на визначене житлове приміщення у конкретно визначений спосіб, для інших судових рішень, які передбачають загальне право стягнення боргу (у тому числі солідарного) з боржника (його поручителя) на визначену суму зобов`язань, отримання державним виконавцем відповідного дозволу органу опіки та піклування є обов`язковим в силу самого факту існування права власності або права користування неповнолітньої дитини щодо нерухомого майна, яке реалізується в рамках виконавчого провадження. Захист відповідних прав неповнолітньої дитини забезпечує орган опіки та піклування в межах своїх повноважень, приймаючи рішення про надання зазначеного дозволу або відмову у наданні зазначеного дозволу державному виконавцю, а також суд у випадку звернення до нього уповноваженої особи зі скаргою щодо дій держвиконавця та/або органу опіки та піклування.
Виконавець на підставі частини першої, пункту 1 частини другої, пунктів 3, 6, 22 частини третьої статті 18 Закону України «Про виконавче провадження» зобов`язаний та має право вживати всіх необхідних заходів щодо примусового виконання судового рішення, в тому числі й одержувати всі необхідні дозволи для проведення виконавчих дій.
Колегія суддів наголошує, що державний чи приватний виконавець зобов`язаний звернутися до органу опіки та піклування з метою отримання дозволу на реалізацію житлової нерухомості, право на користування якою мають діти, а у разі відмови у наданні такого дозволу органом опіки та піклування - виконавець має повноваження звернутися до суду з відповідним поданням.
Зазначене спростовує доводи скаржника щодо відсутності передбаченого законодавством такого обов`язку державного виконавця, адже іпотекодавцем у цьому випадку є неповнолітня дитина, в силу приписів ч. 2 ст. 6 Сімейного Кодексу України, яка особисто не має повної дієздатності без своїх законних представників — ОСОБА_3 та ОСОБА_1 , що унеможливлює виконання рішення суду в рамках виконавчого провадження.
Суд першої інстанції дійшов правомірного висновку, що, з метою усунення обставин, які роблять неможливим виконання рішення суду, а саме відсутності дозволу (відмови) органу опіки та піклування на реалізацію нерухомого майна, право власності або право користування яким мають діти, виконавець має звернутися до суду із заявою (поданням) про звернення стягнення на нерухоме майно яке належить дитині, і яке є предметом іпотеки, і яке повинно бути розглянуто судом в порядку, встановленому в статті 435 ЦПК України, що не спростовано жодним доказом скаржником.
Разом з цим судом першої інстанції встановлено, що за своїм статусом, який пов`язаний із неповною дієздатністю в силу віку ОСОБА_2 , така дитина не може бути самостійним боржником у виконавчому проваджені, а, в силу ч.2 ст. 59 ЦПК України, її інтереси можуть захищати у суді відповідно її батьки,  ОСОБА_3 та ОСОБА_1 .
За положеннями ст. 1 ЗУ “Про виконавче провадження” виконавче провадження є стадією судового провадження, тому суд першої інстанції правомірно дійшов висновку, що батьки ОСОБА_3 та ОСОБА_1 неповнолітньої ОСОБА_2 згідно свого статусу можуть здійснювати захист прав та інтересів у виконавчому провадженні, як завершальній стадії судового провадження.
Доводи скаржника ОСОБА_1 на те, що вона не може бути стороною у виконавчому провадженні, а заміна сторони виконавчого провадження з неповнолітньої ОСОБА_2 на її батьків не передбачена законодавством, колегією суддів відкидаються, адже батьки неповнолітньої, яка є власником іпотечного майна, відтак, іпотекодавцем, є розпорядниками майна, яке належить дитині, до її 18-річча та володіють усіма правами і обов`язками, які належать дитині, зокрема, право на відчуження іпотечного майна, враховуючи статус батьків, як законних представників неповнолітнього іпотекодавця. З цього суд першої інстанції правомірно дійшов висновку, що у державного виконавця відсутні повноваження без відповідної ухвали суду здійснювати заміну сторони боржника ОСОБА_4 на ОСОБА_3 та ОСОБА_1 , однак, і не можна вважати і правомірною бездіяльність державного виконавця з приводу невчинення відповідних дій, спрямованих на заміну сторони у виконавчому провадженні, адже це суперечить завданню останнього щодо повного і безумовного виконання судового рішення.
Разом з цим доводи скаржника про те, що саме батьків, як окремих боржників у виконавчому провадженні, не можна залучати боржниками, колегія суддів не приймає до уваги, оскільки суд першої інстанції зобов`язав державного виконавця звернутись до суду із заявою про заміну сторони у вказаних виконавчих провадженнях та замінити неповнолітнього боржника його законними представниками, які мають усі права та обов`язки неповнолітнього іпотекодаця з правом повного розпорядження таким майном в рамках виконавчого провадження. 
Крім того, доводи скаржника про те, що вона не була належним чином повідомлена судом першої інстанції про розгляд цієї справи, колегія суддів не приймає, оскільки доводи ОСОБА_1 про інше місце її проживання не відповідають матеріалам справи.
Так, колегією суддів з матеріалів спадкової справи, наданої у копії, встановлено, що ОСОБА_1 разом із ОСОБА_3 подавали спільну заяву про прийняття спадщини в інтересах малолітньої дитини ОСОБА_2 , 2009 року народження, зазначаючи адресу проживання як АДРЕСА_1 (а.с.183 Том ІІ). Саме за цією адресою ОСОБА_1 і надсилались повідомлення про виклик судів усіх інстанцій, де перебувала ця справа, а заявити про інше місце проживання та надіслання поштової кореспонденції скаржник вирішили лише тепер.
Разом з цим доводи скаржника про порушення розподілу справи для розгляду скарги АТ “Укрексімбанк” суддям суду першої інстанції колегія суддів також не приймає, оскільки скаржник посилається на Положення про автоматизовану систему документообігу суду, яке затверджене Рішенням Ради суддів України від 11 листопада 2024 року за №39, при цьому не враховуючи, що скарга була подана до ленінського районного суду м. Дніпропетровська ще до прийняття цієї редакції Положення, тобто 08 серпня 2024 року. На момент подачі скарги до суду діяли Положення про автоматизовану систему документообігу суду, затверджені Рішенням Ради суддів України від 02 квітня 2015 року (в редакції від 06 жовтня 2022 року).
За п.2.3.1 Розділу 2.3 Положення, розподіл судових справ здійснюється в суді в день їх реєстрації, на підставі інформації, внесеної до автоматизованої системи, уповноваженою особою апарату суду, відповідальною за здійснення автоматизованого розподілу судових справ. Визначення судді або колегії суддів для розгляду конкретної справи здійснюється автоматизованою системою шляхом:
автоматизованого розподілу судових справ під час реєстрації відповідної судової справи;
пакетного автоматизованого розподілу судових справ після реєстрації певної кількості судових справ;
розподілу судових справ шляхом передачі судової справи раніше визначеному у судовій справі судді;
визначення складу суду з метою заміни судді (суддів);
повторного автоматизованого розподілу судових справ.
Збори суддів відповідного суду мають право визначати особливості автоматизованого розподілу судових справ у випадках, прямо передбачених цим Положенням.
Не розподіляються щодо конкретного судді судові справи, що надійшли:
за два місяці до закінчення повноважень судді;
за чотирнадцять днів, якщо інше не встановлено зборами суддів відповідного суду, до початку відпустки (якщо її тривалість становить не менше чотирнадцяти календарних днів);
за три робочих дні до початку відпустки, якщо її тривалість становить менше чотирнадцяти календарних днів;
у період відпустки судді;
за один робочий день до відрядження (за три робочі дні – якщо тривалість відрядження становить більше семи календарних днів) та в дні перебування судді у відрядженні;
під час тимчасової непрацездатності судді;
за один робочий день до направлення судді на навчання, підвищення кваліфікації, для участі у семінарських заняттях, діяльності органів суддівського самоврядування, Вищої ради юстиції тощо без відбуття у відрядження (за наявності наказу голови суду);
у дні перебування судді на навчанні, підвищенні кваліфікації, участі у семінарських заняттях, діяльності органів суддівського самоврядування, Вищої ради юстиції тощо без відбуття у відрядження (за наявності наказу голови суду);
у разі призначення судді членом Вищої кваліфікаційної комісії суддів України – з моменту прийняття рішення про призначення;
в інших передбачених законом випадках, у яких суддя не може здійснювати правосуддя або брати участь у розгляді судових справ.
Якщо інше не встановлено зборами суддів відповідного суду, дні, у які не розподіляються щодо конкретного судді судові справи, не враховуються при розрахунку коефіцієнту навантаження судді на момент автоматизованого розподілу судової справи.
Колегія суддів наголошує, що за наведеною вище редакцією Положення не було передбачено окремо проводити розподіл цієї скарги на дії державного виконавця тому ж судді першої інстанції, що ухвалював рішення Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 19 листопада 2018 року, а тому такі доводи скаржника не спростовують правомірності розподілу скарги АТ “Укрексімбанк” саме судді Мовчану Д.В., як станом на серпень 2024 року, так і після повернення матеріалів справи з Верховного Суду у березні 2025 року, враховуючи, що на момент повторного розподілу цієї справи діяла така ж сама редакція Положення і розподіл справи раніше визначеному складу суду — Мовчану Д.В., який вже був вперше розподілений на розгляд цієї скарги, здійснювався на підставі п.2.3.44 Положення.
Колегія суддів відзначає, що рішення Ради суддів України щодо втрати чинності Положення про автоматизовану систему документообiry суду затверджене рiшенням Ради суддiв України від 26 листопада 2010 року iз змiнами i доповненнями та Положення про автоматизовану систему документообiгу суду України затверджене рiшенням Ради суддiв вiд 02 квiтня 2015 року iз змiнами i доповненнями, ухвалене 06 березня 2025 року та Положення, на які посилається скаржник у скарзі, набули чинності з 01 квітня 2025 року, тому до цієї справи не можуть бути застосовані.
Доводи скаржника, викладені в апеляційній скарзі, зводяться до обґрунтування вимог скарги по суті, такі доводи фактично зводяться до переоцінки доказів та незгоди з висновками суду по їх оцінці. Проте, відповідно до вимог ст.89 ЦПК України оцінка доказів є виключною компетенцією суду, переоцінка доказів діючим законодавством не передбачена.
Доводи апеляційної скарги про порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права при розгляді даної справи, що призвело до постановлення помилкової ухвали, не знайшли своє підтвердження, а у суду першої інстанції було достатньо правових підстав для часткового задоволення скарги АТ “Державний експортно-імпортний банк України”, з чим повністю погоджується і колегія суддів, адже, як судом першої інстанції, так і колегією суддів встановлено часткове порушення вимог ЗУ “Про виконавче провадження” державним виконавцем та невжиття усіх можливих заходів щодо виконання рішення суду, а скаржником не спростовано будь-якими належними та допустимими доказами правомірних висновків суду першої інстанції, а тому, на підставі ст. 375 ЦПК України, ухвала суду першої інстанції підлягає залишенню без змін, а апеляційна скарга  ОСОБА_1 , яка діє у власник інтересах та в інтересах неповнолітньої ОСОБА_2 , як законний представник, в інтересах яких діє адвокат Пащенко В.І. - без задоволення. 
Керуючись ст. ст. 259, 367, 374, 375 ЦПК України, колегія суддів, –

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 , яка діє у власник інтересах та в інтересах неповнолітньої ОСОБА_2 , як законний представник, в інтересах яких діє адвокат Пащенко Вікторія Ігорівна — залишити без задоволення.
Ухвалу Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 07 квітня 2025 року — залишити без змін.
Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її ухвалення, але може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів. 

Вступна та резолютивна частини постанови проголошені “02” червня 2026 року.
Повний текст постанови складено “11” червня 2026 року.

Головуючий:         В.С. Городнича

Судді:           Т.П. Красвітна

М.О.Макаров