ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/743/26 Справа № 185/5042/24 	  	Суддя у 1-й інстанції - Бондаренко В. М. Суддя у 2-й інстанції - Петешенкова  М. Ю.	

Категорія 38 

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 квітня 2026 року м. Дніпро
Дніпровський апеляційний суд у складі колегії суддів:
головуючого судді - Петешенкової М.Ю.,
суддів - Городничої В.С., Макарова М.О.,
при секретарі - Карпенко М.О.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Дніпро цивільну справу
за апеляційною скаргою Товариства з обмеженою відповідальністю «Актив-РЗ»
на рішення Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 15 липня 2025 року у складі судді Бондаренко В.М.
у справі за позовом ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Агріколь-Самара», Товариства з обмеженою відповідальністю «Актив-РЗ» про розірвання договору оренди земельної ділянки, - 

В С Т А Н О В И Л А:

У травні 2026 року ОСОБА_1 звернувся до суду з вищевказаним позовом посилаючись на те, що йому на праві власності на підставі державного акту на право приватної власності на землю серії ІІІ-ДП № 105387, зареєстрованого в Книзі записів державних актів на право приватної власності на землю за № 234/03 від 06 лютого 2003 року, належить земельна ділянка для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, площею 5,9070 га, кадастровий номер 1223584000:01:041:0025, розташована на території Кочережківської селищної ради Павлоградського району Дніпропетровської області.
24 жовтня 2011 року між ним та ТОВ «Агріколь-Самара» було укладено договір оренди земельної ділянки строком на 5 років, а в подальшому, 24 лютого 2015 року укладено додаткову угоду до договору оренди земельної ділянки на продовження користування ділянкою. 
Зазначає, що орендар належним чином не виконував покладені на нього обов`язки щодо своєчасної виплати орендної плати, у зв`язку з чим має заборгованість з 2020 року, яку в добровільному порядку не сплачує, що є істотним порушення умов договору, та підставою для розірвання договору оренди земельної ділянки.
Рішенням Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 15 липня 2025 року позов ОСОБА_1 задоволено частково.
Розірвано договір № 9 оренди земельної ділянки, площею 5,9070 га для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, розташованої на території Кочережківської сільської ради Павлоградського району Дніпропетровської області, кадастровий номер 1223584000:01:041:0025, укладений 24 жовтня 2011 року між ОСОБА_1 та ТОВ «Агріколь-Самара», правонаступником права оренди якого є ТОВ «Актив-Р3», строком на 15 років, право оренди за яким зареєстровано 18 травня 2015 року, номер запису про інше речове право 9700351. 
Стягнути з ТОВ «Актив-РЗ» на користь ОСОБА_1 витрати зі сплати судового збору у розмірі 1211,20 грн. 
В іншій частині позову відмовлено.
Цивільну справу № 185/5042/24 справу в частині позовних вимог ОСОБА_1 до ТОВ «Агріколь-Самара» про розірвання договору оренди земельної ділянки передано до Господарського суду Дніпропетровської області, на розгляді якого перебуває справа №904/2204/24 про банкрутство ТОВ «Агріколь-Самара».
Рішення суду мотивовано наявністю підстав для часткового задоволення позову, оскільки встановивши факт невиплати позивачу орендної плати за період з 2020 - 2023 роках за користування належної йому земельною ділянкою з кадастровим номером 1223584000:01:041:0025, що свідчить про систематичне невиконання умов договору в частині несвоєчасного розрахунку за орендною платою, яка мала б виплачуватись орендодавцю щорічно не пізніше 31 грудня, суд дійшов до висновку про задоволення позову до відповідача ТОВ "Актив-Р3", яке набуло право оренди за договором купівлі-продажу від 01 листопада 2023 року, та розірвання договору оренди вказаної земельної ділянки, площею 5,9070 га для ведення товарного сільськогосподарського виробництва від 24 жовтня 2011 року, укладеного між ОСОБА_1 та ТОВ «Агріколь-Самара», правонаступником права оренди якого є ТОВ "Актив-Р3". 
Оскільки ТОВ «Агріколь-Самара» перебуває на стадії ліквідації в межах справи № 904/2204/24 про його банкрутство, то на спірні правовідносини розповсюджується дія частини 2 статті 7 КУзПБ і справа належить до юрисдикції господарського суду, у провадженні якого перебуває справа про банкрутство ТОВ «Агріколь-Самара» й оскільки спір у справі в частині позовних вимог до ТОВ «Агріколь-Самара» про розірвання договору оренди земельної ділянки не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства, а належить до господарської юрисдикції, враховуючи, що даний спір є майновим за своєю правовою природою, за результатами його розгляду боржник може позбутись активу у вигляді права оренди земельної ділянки, який підлягає оплатному відчуженню у межах процедури банкрутства, а приймаючи до уваги, що таке відчуження у даному випадку вже відбулось 01 листопада 2023 року на користь ТОВ "Актив-Р3", на підставі договору купівлі-продажу права оренди земельних ділянок, може виникнути необхідність вирішення питання, зокрема, щодо проведення реституції, що також впливатиме на майновий стан ТОВ «Агріколь-Самара», за таких обставин справу в цій частині необхідно передати до господарського суду.
Не погодившись з таким рішенням суду, ТОВ "Актив-РЗ" звернулося з апеляційною скаргою, в якій, посилаючись на неправильне застосування судом норм матеріального права та порушення норм процесуального права, ставить питання про скасування рішення суду.
Апеляційна скарга мотивована тим, що судом першої інстанції неповно з`ясовані обставини, що мають значення для справи. Вказує, що суд першої інстанції приймаючи рішення фактично вирішив судовий спір по суті та розірвав договір оренди, тому подальше направлення справи до господарського суду в частині пред`явленого позову до ТОВ «Агріколь-Самара» є недоцільним, оскільки вимога була єдиною та задоволена на підставі рішення суду. Вказує, що суд першої інстанції на стадії підготовчого провадження мав вирішити питання стосовно подальшого руху справи та її направлення до господарського суду.
У відзиві на апеляційну скаргу ОСОБА_1 просив рішення суду залишити без змін, а апеляційну скаргу залишити без задоволення, посилаючись на законність та обґрунтованість рішення суду.
Перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги та заявлених вимог, колегія суддів дійшла висновку про наявність підстав для часткового задоволення апеляційної скарги та скасування рішення суду в частині вирішення позовних вимог до ТОВ «Агріколь-Самара» про розірвання договору оренди земельної ділянки, з наступних підстав.
Відповідно до статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
Згідно із статті 264 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує, зокрема, питання чи мали місце обставини, якими обґрунтовуються вимоги та заперечення та якими доказами вони підтверджується, чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження.
Зазначеним вимогам закону оскаржуване судове рішення не відповідає.
Судом встановлено, що ОСОБА_1 є власником земельної ділянки для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, площею 5,9070 га, розташованої на території Кочережківської сільської ради Павлоградського району Дніпропетровської області, кадастровий номер 1223584000:01:041:0025, на підставі державного акту на право приватної власності на землю серії ІІІ-ДП № 105387, зареєстрованого в Книзі записів державних актів на право приватної власності на землю за № 234/03 від 06 лютого 2003 року. 
24 жовтня 2011 року між ОСОБА_1 та ТОВ «Агріколь-Самара» було укладено договір № 9 оренди вищезазначеної земельної ділянки строком на 5 років, та 18 травня 2015 року здійснено державну реєстрацію речового права оренди зазначеної вище земельної ділянки, номер запису про інше речове право: 9700351, відповідно до Витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію іншого речового права.
24 жовтня 2011 року між ОСОБА_1 та ТОВ «Агріколь-Самара» укладено акт приймання - передачі земельної ділянки в оренду від 24 жовтня 2011 року, відповідно до якого вищезазначена земельна ділянка була передана в оренду відповідачу ТОВ «Агріколь-Самара».
24 лютого 2015 року між ОСОБА_1 та ТОВ «Агріколь-Самара» було укладено додаткову угоду до договору оренди земельної ділянки № 9 від 24 жовтня 2011 року, якою були внесені зміни в пункт 2.1 Договору щодо строку укладання договору та в пункт 1.2 додатку 1 до договору щодо розміру орендної плати.
За даними Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів майна щодо об`єкта нерухомого майна, орендарем земельної, ділянки площею 5.9070 га, кадастровий номер 1223584000:01:041:0025 переданої в оренду ТОВ «Агріколь-Самара» є ТОВ «Актив-РЗ» на підставі договору купівлі-продажу, серія та номер б/н, виданого 01 листопада 2023 року ТОВ «ФК «Капітал-Дніпро» та ТОВ «Актив-РЗ», номер запису про інше речове право: 9700351 від 18.05.2015.
Відповідно до інформаційного листа ТОВ «Агріколь-Самара» №3/АЗ від 03 травня 2024 року, орендна плата за користування земельною ділянкою ОСОБА_1 за 2018 рік сплачена повністю, орендна плата за 2019 рік сплачена частково, за 2020-2023 роки не сплачувалась.
Задовольняючи частково позов, суд першої інстанції виходив із того, що встановивши факт невиплати позивачу орендної плати у 2020 - 2023 роках за користування земельною ділянкою з кадастровим номером 1223584000:01:041:0025, що свідчить про систематичне невиконання умов договору в частині несвоєчасного розрахунку за орендною платою, яка мала б виплачуватись орендодавцю щорічно не пізніше 31 грудня, суд дійшов висновку про задоволення позову до відповідача ТОВ "Актив-Р3", яке набуло право оренди за договором купівлі-продажу від 01 листопада 2023 року, та розірвання договору оренди вказаної вище земельної ділянки від 24 жовтня 2011 року, укладеного між ОСОБА_1 та ТОВ "Агріколь-Самара", правонаступником права оренди якого є ТОВ "Актив-Р3". Оскільки ТОВ «Агріколь-Самара» перебуває на стадії ліквідації в межах справи № 904/2204/24 про його банкрутство, то на ці правовідносини розповсюджується дія частини другої статті 7 КузПБ і справа належить до юрисдикції господарського суду.
Однак погодитися з такими висновками суду неможливо, оскільки суд дійшов них за неповного з`ясування обставин, що мають значення для справи, неправильного застосування норм матеріального права, що є підставою для часткового скасування рішення суду.
Відповідно до частини 1 статті 526 ЦК України зобов`язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких вимог та умов - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.
Згідно із частини 1 статті 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків.
Відповідно до частини 1 статті 627 ЦК України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.
Згідно із частиною 1 статті 638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.
Правилами частини першої статті 2 Закону України «Про оренду землі» визначено, що відносини, пов`язані з орендою землі, регулюються Земельним кодексом України, ЦК України, цим Законом, законами України, іншими нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до них, а також договором оренди землі.
За змістом статті 21 Закону України «Про оренду землі» орендна плата за землю це платіж, який орендар вносить орендодавцеві за користування земельною ділянкою згідно з договором оренди землі. Розмір, умови і строки внесення орендної плати за землю встановлюються за згодою сторін у договорі оренди (крім строків внесення орендної плати за земельні ділянки державної та комунальної власності, які встановлюються відповідно до Податкового кодексу України). Обчислення розміру орендної плати за землю здійснюється з урахуванням індексів інфляції, якщо інше не передбачено договором оренди.
Відповідно до статті 22 Закону України «Про оренду землі» орендна плата справляється у грошовій формі. За згодою сторін розрахунки щодо орендної плати за землю можуть здійснюватися у натуральній формі. Розрахунок у натуральній формі має відповідати грошовому еквіваленту вартості товарів за ринковими цінами на дату внесення орендної плати. Розрахунки щодо орендної плати за земельні ділянки, що перебувають у державній і комунальній власності, здійснюються виключно у грошовій формі.
За загальним правилом частини першої статті 651 ЦК України зміна або розірвання договору допускається лише за згодою сторін, якщо інше не встановлено договором або законом.
Права та обов`язки орендодавця та орендаря встановлені статтями 24 та 25 Закону України «Про оренду землі».
Положеннями статті 32 Закону України «Про оренду землі» передбачено, що на вимогу однієї зі сторін договір оренди землі може бути достроково розірваний за рішенням суду в разі невиконання сторонами обов`язків, передбачених статтями 24 і 25 цього Закону та умовами договору, в разі випадкового знищення чи пошкодження об`єкта оренди, яке істотно перешкоджає передбаченому договором використанню земельної ділянки, а також на підставах, визначених ЗК України та іншими законами України.
За змістом положень статті 141 ЗК України серед підстав припинення права користування земельною ділянкою, зокрема у пункті «д» частини 1 цієї статті передбачено систематичну несплату земельного податку або орендної плати.
Згідно з частиною 2 статті 651 ЦК України договір може бути змінено або розірвано за рішенням суду на вимогу однієї зі сторін у разі істотного порушення договору другою стороною та в інших випадках, встановлених договором або законом.
Істотним є таке порушення стороною договору, коли внаслідок завданої цим шкоди друга сторона значною мірою позбавляється того, на що вона розраховувала при укладенні договору.
Системний аналіз зазначених положень законодавства та враховуючи врегулювання відносин, пов`язаних з орендою землі, зокрема, положеннями ЦК України, слід дійти висновку, що при вирішенні питання щодо розірвання договору оренди з підстави, передбаченої пунктом «д» статті 141 ЗК України, застосуванню також підлягають положення частини 2 статті 651 ЦК України, згідно якої необхідна наявність істотного порушення стороною договору.
Верховний Суд у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду у постанові від 06 березня 2019 року у справі №183/262/17 дійшов висновку, що зміна або розірвання договору допускається лише за згодою сторін, якщо інше не встановлено договором або законом. Договір може бути змінено або розірвано за рішенням суду на вимогу однієї із сторін у разі істотного порушення договору другою стороною та в інших випадках, встановлених договором або законом. Істотним є таке порушення стороною договору, коли внаслідок завданої цим шкоди друга сторона значною мірою позбавляється того, на що вона розраховувала при укладенні договору. У пункті «д» частини 1 статті 141 ЗК України визначено, що підставою для припинення права користування земельною ділянкою є систематична несплата орендної плати. Підставою для розірвання договору оренди землі є систематична несплата орендної плати (два та більше випадки). При цьому, систематична сплата орендної плати не у повному обсязі, визначеному договором, тобто як невиконання, так і неналежне виконання умов договору, є підставою для розірвання такого договору, оскільки згідно зі статтею 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.
У даній справі, будь-яких доказів виконання орендарями ТОВ «Агріколь-Самара» та ТОВ «Актив-Р3» свого обов`язку з виплати орендної плати з 2020 рік по 2023 рік, тобто, до ухвалення рішення суду першої інстанції, відповідачами не надано.
Колегія суддів звертає увагу на те, що Верховний Суд у своїх постановах неодноразово зазначав, що систематична (два і більше разів) несплата орендної плати, визначеної умовами укладеного між сторонами правочину, у тому числі сплата орендної плати не у повному обсязі (часткове виконання зобов`язання), є підставою для розірвання такого договору.
Більше того, сам факт систематичного порушення договору оренди щодо сплати орендної плати, є підставою для розірвання такого договору, незважаючи на те, чи виплачена заборгованість в подальшому, оскільки згідно зі статтею 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться (постанови Верховного Суду від 06 березня 2019 року у справі №183/262/17, від 31 липня 2020 року у справі № 479/1073/18, від 23 березня 2021 року у справі № 922/2754/19, від 18 жовтня 2023 року у справі № 926/5237/22).
Виходячи з викладеного, надавши належної оцінки представленим у справі доказам, у їх сукупності, встановивши факт невиплати позивачу орендної плати у період з 2020 року по 2023 рік за користування належної йому земельною ділянкою, кадастровий номер 1223584000:01:041:0025, що свідчить про систематичне невиконання умов договору в частині несвоєчасного розрахунку за орендною платою, яка мала б виплачуватись орендодавцю щорічно не пізніше 31 грудня, суд першої інстанції дійшов до обґрунтованого висновку, з яким погоджується колегія суддів, про наявність підстав для задоволення позову до відповідача ТОВ "Актив-Р3", яке набуло право оренди за договором купівлі-продажу від 01 листопада 2023 року, та розірвання договору оренди вказаної земельної ділянки для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, площею 5.9070 га, укладеного 24 жовтня 2011 року між ОСОБА_1 та ТОВ «Агріколь-Самара», правонаступником права оренди якого є ТОВ "Актив-Р3". 
Разом з тим, колегія суддів не погоджується з висновками суду першої інстанцій в частині вирішення позовних вимог до ТОВ «Агріколь-Самара», з огляду на таке.
Суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до ЦПК України, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим кодексом випадках. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд (частини 1 та 3 статті 13 ЦПК України).
Позивачем і відповідачем можуть бути, зокрема, фізичні і юридичні особи (частина 2 статті 48 ЦПК України).
Відповідно до частин 1 та 2 статті 51 ЦПК України суд першої інстанції має право за клопотанням позивача до закінчення підготовчого провадження, а у разі розгляду справи за правилами спрощеного позовного провадження - до початку першого судового засідання залучити до участі у ній співвідповідача. Якщо позов подано не до тієї особи, яка повинна відповідати за позовом, суд до закінчення підготовчого провадження, а у разі розгляду справи за правилами спрощеного позовного провадження - до початку першого судового засідання за клопотанням позивача замінює первісного відповідача належним відповідачем, не закриваючи провадження у справі.
У постанові від 17 квітня 2018 року у справі № 523/9076/16-ц Велика Палата Верховного Суду вказала, що пред`явлення позову до неналежного відповідача не є підставою для відмови у відкритті провадження у справі, оскільки заміна неналежного відповідача здійснюється в порядку, визначеному ЦПК України. За результатами розгляду справи суд відмовляє в позові до неналежного відповідача та приймає рішення по суті заявлених вимог щодо належного відповідача. Тобто, визначення відповідачів, предмета та підстав спору є правом позивача. Натомість, встановлення належності відповідачів й обґрунтованості позову - є обов`язком суду, який виконується під час розгляду справи, а не на стадії відкриття провадження.
Верховний Суд у постанові від 28 жовтня 2020 року в справі № 761/23904/19 вказав, що визначення позивачем у позові складу сторін у справі (позивача та відповідача) має відповідати реальному складу учасників спору у спірних правовідносинах та має на меті ефективний захист порушених прав (свобод, інтересів) особи, яка вважає, що вони порушені, із залученням необхідного кола осіб, які мають відповідати за позовом. Незалучення до участі у справі особи як співвідповідача за умови наявності обов`язкової процесуальної співучасті є підставою для відмови у задоволенні позову через неналежний суб`єктний склад.
Пред`явлення позову до неналежного відповідача (неналежного складу відповідачів) є самостійною підставою для відмови в позові (постанова Верховного Суду від 11 грудня 2019 року у справі № 555/1289/14-ц, від 18 жовтня 2023 року в справі № 300/808/19, від 08 липня 2020 року у справі № 200/5153/15, від 08 липня 2021 року у справі № 264/632/19, від 26 вересня 2023 року у cправі № 910/2392/22).
Отже, встановлення належності відповідачів є обов`язком суду, який виконується під час розгляду справи (ex officio), навіть якщо жодна із заінтересованих осіб цього не вимагає. Якщо у справі наявна обов`язкова співучасть відповідачів, то неможливо вирішити питання про обов`язки відповідача,одночасно не вирішивши питання про обов`язки особи, не залученої до участі у справі як співвідповідача. Тому пред`явлення позову до неналежного відповідача (неналежного складу відповідачів) є самостійною та безумовною підставою для відмови в позові незалежно від доводів учасників справи, стадії її розгляду або залучення такої особи (осіб) до участі у справі як третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору (постанова Верховного Суду від 13 червня 2024 року у справі № 932/163/21).
При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду (частина 4 статті 263 ЦПК України).
Суд першої інстанції, передаючи матеріали справи в частині позовних вимог ОСОБА_1 до ТОВ «Агріколь-Самара» про розірвання договору оренди земельної ділянки до господарського суду, не врахував, що ТОВ «Агріколь-Самара» не є належним відповідачем за вказаними вимогами, оскільки на підставі договору купівлі-продажу від 01 листопада 2023 року право оренди земельної ділянки, площею 5.9070 га, кадастровий номер 1223584000:01:041:0025, для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, яка розташована на території Кочережківської сільської ради Павлоградського району Дніпропетровської області, перейшло до ТОВ «Актив-Р3», який є правонаступником усіх прав та обов`язків попереднього орендаря ТОВ «Агріколь-Самара» за договором оренди від 01 грудня 2011 року та належним відповідачем у справі.
Таким чином, суду першої інстанцій слід було відмовити у задоволенні позову до ТОВ «Агріколь-Самара» у зв`язку з їх пред`явленням до неналежного відповідача.
З урахуванням викладеного, колегія суддів, оцінюючи належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок в їх сукупності за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженню наявних у справі доказів, доходить висновку про наявність достатніх підстав для скасування рішення в частині вирішення позовних вимог до ТОВ «Агріколь-Самара» із ухваленням в цій частині нового судового рішення про відмову у задоволенні позову, оскільки встановивши фактичні обставини справи, які мають значення для правильного її вирішення, рішення суду ухвалене з порушенням норм матеріального права, що відповідно до положень статті 376 ЦПК України, є підставою для часткового задоволення апеляційної скарги, часткового скасування рішення суду з ухваленням нового рішення про відмову у задоволенні позову до ТОВ «Агріколь-Самара», в іншій частині оскаржуване судове рішення слід залишити без змін.
Керуючись ст.ст. 367, 368, 374, 376, 382, 384 ЦПК України, колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Актив-РЗ» - задовольнити частково.
Рішення Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 15 липня 2025 року в частині вирішення позовних вимог до Товариства з обмеженою відповідальністю «Агріколь-Самара» про розірвання договору оренди земельної ділянки -скасувати та ухвалити в цій частині нове рішення про відмову у задоволенні позову.
В іншій частині рішення - залишити без змін.
Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її ухвалення та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення.

Вступна та резолютивна частини постанови проголошена 21 квітня 2026 року
Повний текст судового рішення складено 30 квітня 2026 року.

Головуючий: М.Ю. Петешенкова

Судді: В.С. Городнича

М.О. Макаров