Справа № 307/2825/25

П О С Т А Н О В А
Іменем України

20 травня 2026 року м. Ужгород

Колегія суддів Судової палати у цивільних справах Закарпатського апеляційного суду в складі:
головуючого - Собослоя Г.Г.,
суддів - Кожух О.А., Джуги С.Д.,
розглянувши у порядку спрощеного позовного провадження за правилами письмового провадження, без проведення судового засідання та без повідомлення учасників справи апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Тячівського районного суду Закарпатської області від 13 листопада 2025 року у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про стягнення аліментів,
В С Т А Н О В И Л А:
У серпні 2025 року ОСОБА_2 звернулася до суду із позовною заявою до ОСОБА_1 про стягнення аліментів на утримання їх трьох неповнолітніх дітей ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 та ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , у твердій грошовій сумі у розмірі по 5 000 гривень щомісячно на кожну дитину (у загальному на утримання трьох дітей 15 000 гривень), починаючи з 01.08.2025 і до досягнення цими дітьми повноліття та на її утримання у розмірі 5 000 грн щомісячно, до досягнення меншою дитиною трирічного віку, тобто до ІНФОРМАЦІЯ_4 . 
В обґрунтування позовних вимог посилається на те, що 29 квітня 2004 року між сторонами був укладений шлюб, від якого мають трьох неповнолітніх дітей: доньок - ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 та сина ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_3 та з якими відповідач, будучи зареєстрованим за місцем проживання з позивачкою та їх дітьми, з ними постійно не проживає. Періодично він з`являється вдома на нетривалий період часу, після чого зникає. Жодної участі у вихованні дітей та утриманні дітей відповідач, не приймає. Всі витрати й обов`язки з утримання дітей наразі позивачка виконує самостійно. Відповідач має регулярний і стабільний значний дохід. 3 березня 2019 року він зареєстрований фізичною особою-підприємцем і здійснює підприємницьку діяльність з надання пасажирського наземного транспорту міського та приміського сполучення. Фактична діяльність відповідача, пов`язана з перевезенням, він возить людей до Чеської Республіки та у зворотному напрямку, і розмір доходу від цієї діяльності відповідач, приховує. Відповідач має у власності п`ять транспортних засобів, а саме транспортний засіб марки «VOLKSWAGEN» моделі «TOURAN» 2012року випуску та чотири мікроавтобуси марки «MERCEDES-BENZ», які використовує для здійснення діяльності пов`язаної з перевезенням пасажирів. Позивачка перебуває у декретній відпустці, а тому не отримує жодних доходів. Разом з нею та дітьми також проживає і мама відповідача, яка є пенсіонеркою.
У зв`язку з вищезазначеним, просила суд першої інстанції стягнути з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 аліменти на утримання їхніх трьох неповнолітніх дітей у твердій грошовій сумі в розмірі 5000,00 грн. щомісячно на кожну дитину починаючи з 01.08.2025року, і до досягнення дітьми повноліття та на її утримання у розмірі 5 000 грн щомісячно, до досягнення меншою дитиною трирічного віку, а також судові витрати на оплату професійної правничої допомоги адвоката у розмірі 30 000,00 грн.
Рішенням Тячівського районного суду Закарпатської області від 13 листопада 2025 року позов задоволено.
Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 аліменти в твердій грошовій сумі на утримання неповнолітніх дітей: ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , в розмірі по 5000 (п`ять тисяч) гривень, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно на кожну дитину, починаючи з 04.08.2025 року і до їх повноліття.
Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 аліменти на її утримання у твердій грошовій сумі в розмірі 5000 (п`ять тисяч) гривень щомісячно до досягнення малолітнім сином ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , трирічного віку.
Вирішено питання про стягнення судових витрат, в тому числі 5000 (п`ять тисяч) гривень на професійну правничу допомогу.
Не погоджуючись з таким рішенням, відповідач оскаржив таке у апеляційному порядку та порушив питання про скасування рішення суду першої інстанції та постановлення нового, яким позовні вимоги ОСОБА_2 задовольнити частково та стягнути з нього на користь позивачки аліменти в твердій грошовій сумі на утримання неповнолітніх дітей у розмірі по 3000 грн на кожну дитину, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно на кожну дитину, починаючи з 04.08.2025 та на користь ОСОБА_2 аліменти на її утримання у твердій грошовій сумі в розмірі 3 000 гривень щомісячно до досягнення малолітнім сином ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , трирічного віку.
Доводи апеляційної скарги зводяться до того, що суд першої інстанції, не врахував, що отримувані ним доходи у 2025 році значно знизилися, у зв`язку з припиненням наданням послуг по перевезенню, що свідчить про відсутність реальної можливості сплачувати аліменти у розмірі, який визначений судом першої інстанції. З огляду на те, що позивачка разом з дітьми проживає в будинку його батьків, в якому також проживає мама відповідача, яка є пенсіонерка і перебуває на повному утриманні апелянта, враховуючи, що відповідач систематично, добровільно оплачує витрати по утриманню будинку та з енергопостачання, усвідомлюючи, що з кожним роком витрати на матеріальні потреби дітей зростають, вважає, що окрім інших витрат, які ним сплачуються постійно, буде мати спроможність сплачувати позивачці по 3000грн щомісячно на кожну дитину та 3000 грн на її матеріальні потреби. 
Згідно ч.1 ст.368 ЦПК України справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, з особливостями, встановленими цією главою.
Відповідно до ч.1 ст.369 ЦПК України, апеляційна скарга на рішення суду у справах з ціною позову менше тридцяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.
З огляду на те, що зазначений спір є малозначний, а тому дана справа розглядається судом апеляційної інстанції в порядку спрощеного позовного провадження за наявними у справі матеріалами без повідомлення учасників справи.
Відповідно до ч. 1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Заслухавши доповідь судді-доповідача, перевіривши матеріали справи і обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів приходить до такого.
Спірні правовідносини регулюються нормами СК України щодо обов`язку батьків утримувати дитину та його виконання.
Будь-який сімейний спір стосовно дитини має вирішуватися з урахуванням та якнайкращим забезпеченням інтересів дитини.
Ст.51 Конституції України та ст.180 Сімейного кодексу України (далі - СК України) передбачено, що батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття.
Відповідно до ст.8 Закону України від «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України.
Згідно зі ст.141СК України мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини, крім випадку, передбаченого частиною п`ятою статті 157 цього Кодексу.
Частиною 2 статті 150 СК України визначено, що батьки зобов`язані піклуватись про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток.
Згідно ст.180 Сімейного кодексу України, батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття.
Відповідно до ст. 182 Сімейного кодексу України, при визначенні розміру аліментів суд враховує: 1) стан здоров`я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 3-1) наявність на праві власності, володіння та/або користування у платника аліментів майна та майнових прав, у тому числі рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, виключних прав на результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав; 3-2) доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; 4) інші обставини, що мають істотне значення.
Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини.
За відсутності домовленості між батьками про сплату аліментів на дитину той із них, з ким вона проживає, вправі звернутися до суду з відповідним позовом.
Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.
Мінімальний рекомендований розмір аліментів на одну дитину становить розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і може бути присуджений судом у разі достатності заробітку (доходу) платника аліментів.
Відповідно до ст. 7 Закону України «Про державний бюджет України на 2025 рік» установлено у 2025 році прожитковий мінімум на одну дитину віком до 6 років, становив 2563 гривень, дітей віком від 6 до 18 років - 3196 гривень.
Відповідно до ст. 7 Закону України «Про державний бюджет України на 2026 рік» установлено у 2026 році прожитковий мінімум на одну дитину віком до 6 років, становить 2817 гривень, дітей віком від 6 до 18 років - 3512 гривень.
Відповідно до ч. 2 ст. 84 СК України дружина, з якою проживає дитина, має право на утримання від чоловіка - батька дитини до досягнення дитиною трьох років.
Матеріалами справи встановлено та апелянтом визнається та не заперечується факт його батьківства по відношенню до спільних дітей сторін.
Відповідно до акту обстеження матеріально-побутових умов, складений депутатами Усть-Чорнянської селищної ради: ОСОБА_6 , та ОСОБА_7 , громадянка ОСОБА_2 проживає у будинку АДРЕСА_1 , у якому прописані та проживають 7 чоловік, з них 3 дітей: ОСОБА_1 – чоловік, особа з інвалідністю ІІІ групи, ОСОБА_2 – в декретній відпустці, ОСОБА_8 – дочка студентка, ОСОБА_3 – учениця 9 класу, ОСОБА_4 – учениця 4 класу, ОСОБА_9 – мати-пенсіонерка. Доходи сім`ї складаються з пенсії, виплати по догляду за дитиною до трьох років (а.с.22).
Згідно витягу з Єдиного державного реєстру Міністерства внутрішніх справ стосовно зареєстрованих транспортних засобів від 04.07.2025 року вбачається, що за відповідачем ОСОБА_1 зареєстровані транспортні засоби:
- марки «Volkswagen» моделі «Tauran», 2012 року випуску;
- марки «Mercedes-Benz» моделі «709 ПЕ», 1988 року випуску;
- марки «Mercedes-Benz» моделі «609D», 1995 року випуску;
- марки «Mercedes-Benz» моделі «311CDI», 2008 року випуску;
- марки «Mercedes-Benz» моделі «512D», 2000 року випуску (а.с.8-12).
З виписки з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань вбачається що відповідач ОСОБА_1 являється фізичною особою-підприємцем з основним видом економічної діяльності: пасажирський наземний транспорт міського та приміського сполучення (а.с.21).
Згідно наданої Головним управлінням ДПС у Закарпатській області від 13.10.2025 року №10048/5/07-16-12-02-09, інформації про доходи відповідача за період з січня 2024 року по серпень 2025 року, загальна сума виплаченого доходу ОСОБА_1 становить 484 750 грн, яка складає за 2024 рік - 362 250,00 грн та за 2 квартали 2025 року - 122 500,00 грн (а.с.89-90).
Згідно наданої Головним управлінням Пенсійного Фонду України в Закарпатській області від 22.10.2025 року №0700-0801-7/64586, інформації, розмір щомісячної пенсії ОСОБА_1 з 01.03.2025 становить 2 361 грн.
З вказаної інформації вбачається, що за період з січня 2024 року по серпень 2025 року (місяць у якому подано позов до суду), загальна сума виплаченої щомісячної пенсії ОСОБА_1 становить 46 684 грн. (а.с.100-105).
Ті обставини, що з віком потреби дитини зростають, що, в свою чергу, тягне постійне зростання витрат, зокрема, з боку матері, з якою проживають діти, на їх утримання, на забезпечення гармонійного розвитку, освіти, відпочинку тощо, є загальнозрозумілими та не викликають заперечень у сторін чи сумнівів у суду.
Такими самими загальновідомими та загальнозрозумілими обставинами є те, що внаслідок повномасштабного вторгнення Російської Федерації до України та воєнних дій, які тривали на час пред`явлення позову та тривають на час судового розгляду справи, купівельна спроможність населення України значно знизилася, що має наслідком, серед іншого, додаткові матеріальні труднощі в забезпеченні належного утримання дитини.
Обставини, визнані судом загальновідомими, не потребують доказування (ст. 82 ч. 3 ЦПК України). Зважаючи на інтереси дітей, такі обставини не можуть повністю залишатися поза увагою суду в спорі, що розглядається.
За наведених обставин слід визнати, що у позивачки ОСОБА_2 виникли дійсні підстави для вимоги до відповідача ОСОБА_1 про стягнення аліментів на утримання дитини. Власне недостатність у матері коштів на утримання дітей сумнівів не викликає. Проти стягнення аліментів загалом не заперечує і апелянт, проте не погоджується із визначеним судом розміром, вважаючи за можливе їх сплату у твердій грошовій сумі по 3 000 гривень щомісячно на кожну дитину та 3 000 грн на утримання позивачки. 
Разом з тим, посилання скаржника в апеляційній скарзі на те, що судом першої інстанції при визначенні розміру аліментів не прийнято до уваги зниження доходів відповідача у 2025 році, є необґрунтованими. Суд при ухваленні рішення керувався інтересами дітей, які мають право на необхідний та достатній для забезпечення гармонійного розвитку рівень матеріального забезпечення, та належним чином дослідив загальний дохід відповідача, який у своїй сукупності є достатнім для здійснення відповідних виплат.
Крім того, Верховний Суд неодноразово зауважував, що сам факт відсутності у одного з батьків можливості надавати певний розмір утримання своїй дитині не фігурує в переліку обставин, які враховуються судом при встановленні розміру аліментів. Така обставина не є підставою для звільнення батьків від обов`язку по утриманню дитини. Дана правова позиція міститься, зокрема, у постанові Верховного Суду від 23 грудня 2019 року у справі № 344/10971/16
При цьому, закон не містить вимоги визначення точного розміру аліментів суто як відповідного розміру прожиткового мінімуму на дитину, його половини чи іншої частини, відповідні розміри прожиткового мінімуму є не абсолютними величинами (базою) для визначення розміру аліментів, а можуть слугувати лише певним орієнтиром при вирішенні питання, яким суд не зв`язаний з огляду на фактичні обставини справи, динаміку дійсних витрат тощо. 
При визначенні розміру аліментів на утримання спільних дітей, суд враховує майновий стан позивачки, яка веде догляд за дітьми, вік дітей, перебування позивачки у відпустці по догляду за дитиною до досягнення трирічного віку, майновий стан відповідача, який є особою молодого та працездатного віку, має постійне та стабільне джерело доходу, розмір цього доходу, відсутність у нього на утриманні інших утриманців, наявність інвалідності ІІІ групи, а також вимоги щодо розміру аліментів, який має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дітей.
На переконання колегії суддів, з урахуванням фактичних обставин справи, реалій життя в Україні, які існують на час виникнення і вирішення спору, динаміки значення базового соціального стандарту та маючи на увазі забезпечення тривалого та достатньо стабільного матеріального утримання дітей аліменти у твердій грошовій сумі по 5 000,00 грн на кожну дитину щомісячно узгоджуватимуться з вимогами закону, протягом тривалого часу забезпечуватимуть грошове утримання в розмірі, який відповідатиме інтересам дітей, покриватиме суттєву частину витрат на дітей і не порушуватимуть як законні інтереси платника аліментів, так і законні інтереси їх отримувача.
Відтак, рішення суду першої інстанції правильне по суті і для його скасування чи зміни шляхом зменшення розміру присуджених аліментів до рівня, зазначеного відповідачем у апеляційній скарзі, колегія суддів підстав не вбачає. Доводи апеляції правильності по суті та справедливості рішення суду в цій частині не спростовують.
Доводи апелянта про те, що позивачка з дітьми проживає в будинку його батьків, а він добровільно оплачує витрати на утримання будинку та з енергопостачання, колегія суддів відхиляє, виконання зобов`язань щодо утримання майна, не може бути зарахована як виконання безпосереднього обов`язку батька з матеріального забезпечення дітей (аліментів), оскільки ці кошти не спрямовуються на особисті потреби дітей (харчування, одяг, розвиток, лікування).
Посилання відповідача на те, що на його повному утриманні перебуває мати-пенсіонерка, колегія суддів також оцінює критично, оскільки мама відповідача отримує пенсію і може забезпечити свої мінімально необхідні життєві потреби. 
Колегія суддів наголошує, що здійснюючи свої права та виконуючи обов`язки, батьки повинні передусім дбати про інтереси дитини (ст. 155 СК України).
Європейський суд з прав людини у рішенні від 07.12.2006 у справі «Хант проти України» (Hunt v. Ukraine) (Заява № 31111/04) вказав на те, що між інтересами дитини та інтересами батьків повинна існувати справедлива рівновага і, дотримуючись такої рівноваги, особлива увага має бути до найважливіших інтересів дитини, які за своєю природою та важливістю мають переважати над інтересами батьків (п. 54).
Суд першої інстанції вірно встановив фактичні обставини справи, правильно застосував матеріальний закон, дотримався процедури розгляду справи та вирішив спір у відповідності з чинним законодавством.
Рішення суду є законним та обґрунтованим і підстав для його зміни чи скасування немає.
Доводи апеляційної скарги не спростовують вищенаведених висновків суду, а тому не заслуговують на увагу.
Відповідно до ст.375 ЦПК України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
З врахуванням наведеного, апеляційний суд дійшов до висновку про залишення апеляційної скарги без задоволення, а судового рішення суду першої інстанції без змін.
Керуючись ст.ст.374,375,381-384 ЦПК України, колегія суддів
У Х В АЛ И Л А:
Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - залишити без задоволення.
Рішення Тячівського районного суду Закарпатської області від 13 листопада 2025 року - залишити без змін.
Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення може бути оскаржена до Верховного Суду.
Повний текст судового рішення складено 20 травня 2026 року.

Головуючий:
Судді: