КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД 

Апеляційне провадження: Доповідач - Кафідова О. В.
№ 22-ц/824/6581/2026 

П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

м. Київ Справа № 757/32095/25
04 червня 2026 року Київський апеляційний суд у складі колегії суддів Судової палати з розгляду цивільних справ:
головуючого судді - Кафідової О.В.
суддів - Оніщука М.І.
- Шебуєвої В.А 
розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу  ОСОБА_1 на рішення Деснянського районного суду міста Києва від 10 грудня 2025 року, ухвалене під головуванням судді Гринчак О. І., у цивільній справі за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Юніт Капітал» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості, -
в с т а н о в и в:
У липні 2025 року Товариство з обмеженою відповідальністю «Юніт Капітал» (далі - ТОВ «Юніт Капітал») звернулося до Деснянського районного суду міста Києва з позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за договором від 04.01.2022 року № 516896817 у розмірі 13 481,48 грн, судового збору - 2 422,40 грн, витрат на професійну правничу допомогу - 7 000,00 грн.
Позов мотивувало тим, що 04.01.2022 року Товариство з обмеженою відповідальністю «Манівео швидка фінансова допомога» (далі - ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога») та ОСОБА_1 уклали договір № 516896817.
Первісний кредитор свої зобов`язання щодо надання грошових коштів виконав у повному обсязі. Відповідачка не виконала умови договору. Позивач набув право вимоги до відповідачки на підставі договору факторингу.
З огляду на зазначене, позивач у позовній заяві просить стягнути з відповідачки заборгованість за договором від 04.01.2022 року № 516896817 у розмірі 13 481,48 грн, яка складається з 5 600,00 грн заборгованості за тілом кредиту та 7 881,48 грн заборгованості за відсотками.
Рішенням від 10 грудня 2025 року Деснянський районний суд міста Києва позов задовольнив.
Стягнув з ОСОБА_1 на користь ТОВ «Юніт Капітал» заборгованість за договором від 04.01.2022 року № 516896817 у розмірі 13 481,48 грн, яка складається з 5 600,00 грн заборгованості за тілом кредиту та 7 881,48 грн заборгованості за відсотками, витрати на правничу допомогу в розмірі 4 000,00 грн та судовий збір в розмірі 2 422,40 грн.
У відшкодуванні решти витрат на правничу допомогу відмовив.
Встановивши, що первісний кредитор виконав свої зобов`язання та надав відповідачці кредитні кошти, відповідачка не виконала своїх зобов`язань щодо повернення кредиту та її заборгованість перед позивачем становить 13 481,48 грн, яка складається з 5 600,00 грн заборгованості за тілом кредиту та 7 881,48 грн заборгованості за відсотками, докази щодо погашення заборгованості відповідачкою відсутні, місцевий суд дійшов висновку, що позовні вимоги про її стягнення є обґрунтованими та підлягають задоволенню.
Не погоджуючись з рішенням суду першої інстанції, 31.12.2025 року ОСОБА_1 подала апеляційну скаргу, в якій просить скасувати це рішення в частині стягнення заборгованості за відсотками та ухвалити в цій частині нове судове рішення про відмову у позові, в частині стягнення витрат на правничу допомогу змінити шляхом зменшення розміру витрат з 4 000,00 грн до 2 000,00 грн, у частині стягнення судового збору скасувати, компенсувати позивачу судові витрати зі сплати судового збору за рахунок держави.
Доводи апеляційної скарги зводяться до того, що судом було порушено норми матеріального та процесуального права, неповно встановлено обставини, що мають значення для справи.
Особа, яка подала апеляційну скаргу, зазначає, що строк правомірного користування кредитом закінчився 14.01.2022 року, тому за користування коштами після закінчення строку кредиту, визначеного договором, нараховуються проценти за понадстрокове користування грошовими коштами, в розумінні ч. 2 ст. 625 ЦК України, а вимог про стягнення грошових коштів на підставі цієї норми позовна заява не містить. Вважає, що стягнутий розмір витрат на професійну правничу допомогу є неспівмірним і підлягає зменшенню. Крім того, оскільки вона звільнена від сплати судового збору, то відповідно до ч. ч. 1, 6 ст. 141 ЦПК України позивачу слід відшкодувати сплачений судовий збір за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.
Відзив на апеляційну скаргу у встановлений судом строк не надходив.
Відповідно до частини першої ст. 369 ЦПК України апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.
Заслухавши доповідь судді Кафідової О. В., обговоривши доводи апеляційної скарги, вивчивши наявні у справі докази, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.
Відповідно до ст. 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.
Згідно із ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутись до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.
Суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках (ст. 13 ЦПК України).
З урахуванням вимог ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.
Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
Згідно зі ст. 264 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин; чи слід позов задовольнити або в позові відмовити; як розподілити між сторонами судові витрати; чи є підстави допустити негайне виконання судового рішення; чи є підстави для скасування заходів забезпечення позову. При ухваленні рішення суд не може виходити за межі позовних вимог.
Відповідно до ч. 1, ч. 2 ст. 367 ЦПК України апеляційний суд переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.
Оскільки рішення суду першої інстанції оскаржується в частині нарахування відсотків, то колегією суддів перевіряється оскаржуване судове рішення лише в цій частині.
Суд встановив та з матеріалів справи вбачається, що 04.01.2022 року ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» та ОСОБА_1 уклали договір № 516896817 (далі - договір).
Договір підписаний відповідачем відповідно до Закону України «Про електронну комерцію» в електронній формі із застосуванням верифікації та наданням його персональних даних та шляхом введення одноразового ідентифікатора MNV7XK22.
Згідно з п. 1.1 договору кредитодавець зобов`язується надати позичальникові кредит у вигляді кредитної лінії, в розмірі кредитного ліміту на суму 5 600,00 грн на умовах строковості, зворотності, платності, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти за користування кредитом відповідно до умов, зазначених у цьому договорі, додатках до нього та правилах надання грошових коштів у позику, в тому числі на умовах фінансового кредиту продукту «СМАРТ» ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога».
Сума кредитного ліміту, вказана в п. 1.1. договору, це максимальна сума кредиту, яка протягом строку дії договору одночасно може бути у розпорядженні позичальника (п. 1.2. договору).
Відповідно до п. 1.3 договору кредитодавець надає перший транш за договором у сумі 5 600,00 грн одразу після укладення договору, який має бути повернено до 14.01.2022 року.
Згідно з п. 1.4 - 1.6 договору позичальник в будь-який час протягом дисконтного періоду дії договору може збільшити суму кредиту (отримати черговий транш) в межах кредитного ліміту шляхом ініціювання такої операції в особистому кабінеті, а також частково повернути суму кредиту. Повернення кредиту в повному обсязі позбавляє права позичальника отримати нові транші, а договір вважається припиненим шляхом його повного виконання. Загальна сума кредиту за цим договором складається з сум кредиту (траншів), отриманих протягом всього строку дії договору. Позичальник має право користуватися кредитом від дати фактичного отримання суми кредиту за кожним траншем та до закінчення строку дії договору чи його дострокового розірвання.
На підтвердження факту перерахування коштів 04.01.2022 року на картку відповідачки № 5168-74XX-XXXX-7377 у сумі 5 600,00 грн позивач надав платіжне доручення від 04.01.2022 року. Також факт перерахування коштів відповідачці підтверджується банківською випискою.
28.11.2018 року ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» та Товариство з обмеженою відповідальністю «Таліон Плюс» (далі - ТОВ «Таліон Плюс») уклали договір факторингу № 28/1118-01 (далі - Договір 1). У подальшому до Договору факторингу 1 укладалися додаткові угоди ,у тому числі щодо продовження терміну дії Договору факторингу 1.
ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» та ТОВ «Таліон Плюс» на виконання Договору факторингу 1 підписали реєстр прав вимоги № 173 від 15 лютого 2022 року, за яким ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» відступило ТОВ «Таліон Плюс» право грошової вимоги до відповідачки за кредитним договором у розмірі, зазначеному у реєстрі прав вимоги.
05.08.2020 року ТОВ «Таліон Плюс» та Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Онлайн Фінанс» (далі - ТОВ «ФК «Онлайн Фінанс») уклали договір факторингу № 05/0820-01 (далі - Договір 2).
ТОВ «Таліон Плюс» та ТОВ «ФК «Онлайн Фінанс» на виконання Договору 2 підписали реєстр прав вимоги від 31.07.2023 року № 10 до Договору 2, за яким ТОВ «Таліон Плюс» відступило ТОВ «ФК «Онлайн Фінанс» право грошової вимоги до відповідачки за кредитним договором у розмірі, зазначеному у реєстрі прав вимоги.
04.06.2025 року ТОВ «ФК «Онлайн Фінанс» та позивач уклали договір факторингу № 04/06/25-Ю (далі - Договір 3), відповідно до умов якого позивачу відступлено право грошової вимоги до відповідача за кредитним договором.
Відповідно до реєстру боржників від 04.06.2025 року № б/н за договором факторингу 3 від ТОВ «ФК «Онлайн Фінанс» до позивача перейшло право вимоги до відповідачки на загальну суму 13 481,48 грн.
Належних та достовірних доказів погашення заборгованості за кредитним договором та його припинення відповідачка суду не надала та не спростував докази, надані позивачем.
Відповідно до ст. 205 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) правочин може вчинятися усно або в письмовій формі. Сторони мають право обирати форму правочину, якщо інше не встановлено законом.
Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо воля сторін виражена за допомогою телетайпного, електронного або іншого технічного засобу зв`язку. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами) (стаття 207 ЦК України).
Стаття 628 ЦК України передбачає, що зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Сторони мають право укласти договір, в якому містяться елементи різних договорів (змішаний договір). До відносин сторін у змішаному договорі застосовуються у відповідних частинах положення актів цивільного законодавства про договори, елементи яких містяться у змішаному договорі, якщо інше не встановлено договором або не випливає із суті змішаного договору.
Відповідно до ст. 638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом, як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.
За ч. 2 ст. 638 ЦК України договір укладається шляхом пропозиції (оферти) однієї сторони укласти договір і прийняття пропозиції (акцепту) другою стороною.
Отже, підписавши кредитний договір ОСОБА_1 підтвердила, що всі умови їй цілком зрозумілі, вона діяла свідомо, вільно обирала контрагента та умови договору.
Відповідачка не заперечує факту укладення кредитного договору та зарахування на її картковий рахунок відповідача кредит у розмірі 5 600,00 грн 
Згідно зі ст. 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлюється договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюється договором.
Стаття 1049 ЦК України передбачає, що позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій же сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій же кількості, такого ж роду та такої ж якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, встановлені договором.
Відповідно до ч. 2 ст. 1056-1 ЦК України розмір процентів, тип процентної ставки (фіксована або змінювана) та порядок їх сплати за кредитним договором визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозицій, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів на дату укладення договору.
За кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (ст. 1054 ЦК України).
Відповідно до ст. 526 ЦК України, зобов`язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.
Боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом (ст. 612 ЦК України).
Згідно із ч. 1 ст. 598 ЦК України зобов`язання припиняється частково або у повному обсязі на підставах, встановлених договором або законом.
Зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином (ст. 599 ЦК України).
Порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання) (ст. 610 ЦК України).
Згідно із ч. 1 ст. 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання.
Відповідно до ст. 629 ЦК України договір є обов`язковим для виконання сторонами.
Місцевий суд обґрунтовано стягнув з відповідачки заборгованість за процентами в розмірі 7 881,48 грн, з огляду на таке.
Частина 1 ст. 625 ЦК України передбачає, що боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання.
Поняття «строк договору», «строк виконання зобов`язання» та «термін виконання зобов`язання» згідно з приписами ЦК України мають різний зміст.
Відповідно до ч. 1 ст. 251 ЦК України строком є певний період у часі, зі спливом якого пов`язана дія чи подія, яка має юридичне значення. А згідно з частиною другою цієї статті терміном є певний момент у часі, з настанням якого пов`язана дія чи подія, яка має юридичне значення.
Строк визначається роками, місяцями, тижнями, днями або годинами, а термін - календарною датою або вказівкою на подію, яка має неминуче настати (ст. 252 ЦК України).
Строком договору є час, протягом якого сторони можуть здійснити свої права і виконати свої обов`язки відповідно до договору (ч. 1 ст. 631 ЦК України). Цей строк починає спливати з моменту укладення договору (частина друга вказаної статті), хоча сторони можуть встановити, що його умови застосовуються до відносин між ними, які виникли до укладення цього договору (частина третя цієї статті). Закінчення строку договору не звільняє сторони від відповідальності за його порушення, яке мало місце під час дії договору (ч. 4 ст. 631 ЦК України).
Відтак, закінчення строку договору, який був належно виконаний лише однією стороною, не звільняє другу сторону від відповідальності за невиконання чи неналежне виконання нею її обов`язків під час дії договору.
Поняття «строк виконання зобов`язання» і «термін виконання зобов`язання» охарактеризовані у ст. 530 ЦК України. Згідно з приписами її частини першої, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).
З огляду на викладене строк (термін) виконання зобов`язання може збігатися зі строком договору, а може бути відмінним від нього, зокрема коли сторони погодили строк (термін) виконання ними зобов`язання за договором і визначили строк останнього, зазначивши, що він діє до повного виконання вказаного зобов`язання.
Отже, припис абз. 2 ч. 1 ст. 1048 ЦК України про щомісячну виплату процентів до дня повернення позики у разі відсутності іншої домовленості сторін може бути застосований лише у межах погодженого сторонами строку кредитування.
Враховуючи викладене, право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України. Права та інтереси кредитодавця в охоронних правовідносинах забезпечуються ч. 2 ст. 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання.
Аналогічні висновки містяться у постанові Великої Палати Верховного Суду від 28 березня 2018 року у справі № 444/9519/12-ц.
Доводи апеляційної скарги про те, що строк правомірного користування кредитом закінчився 14.01.2022 року, тому за користування коштами після закінчення строку кредиту, визначеного договором, нараховуються проценти, за понадстрокове користування грошовими коштами, в розумінні ч. 2 ст. 625 ЦК України, а вимог про стягнення грошових коштів на підставі цієї норми позовна заява не містить, є безпідставними та спростовуються змістом позовної заяви та встановленими у справі обставинами. 
Крім того, необхідно звернути увагу особи, яка подала апеляційну скаргу, на правові висновки Верховного Суду щодо неправильного зазначення норми права.
У постанові від 01 червня 2022 року у справі № 372/3048/18 Верховний Суд зазначив, що у «разі помилкового посилання позивача не на ту норму закону суд, встановивши підстави позову, застосовує норму закону, яка регулює правовідносини сторін, незалежно від згоди на це позивача чи відповідача».
«Згідно з принципом jura novit curia («суд знає закони») неправильна юридична кваліфікація учасниками справи спірних правовідносин не звільняє суд від обов`язку застосувати для вирішення спору належні юридичні норми. У разі помилкового посилання позивача не на ту норму закону суд, встановивши підстави позову, застосовує норму закону, яка регулює правовідносини сторін, незалежно від згоди на це позивача чи відповідача» (постанова Верховного Суду від 20 травня 2026 року у справі № 481/60/23).
Таким чином, посилання позивача на не на ту норму закону не є підставою для відмови у позові.
Доводи щодо зменшення витрат на професійну правничу допомогу є необґрунтованими та не спростовують висновків місцевого суду, який з огляду на критерій обґрунтованості та пропорційності до предмета спору вважав, що витрати на правничу допомогу мають бути відшкодовані у розмірі 4 000,00 грн.
Разом з тим, рішення суду першої інстанції в частині стягнення з відповідача на користь позивача судового збору необхідно змінити з огляду на таке.
Згідно з п. 1 ч. 1, ч. 2 ст. 8 Закону України «Про судовий збір» враховуючи майновий стан сторони, суд може своєю ухвалою за її клопотанням може зменшити розмір судового збору або звільнити від спати судового збору, якщо розмір судового збору перевищує 5 відсотків розміру річного доходу позивача - фізичної особи за попередній календарний рік.
На підтвердження підстав для звільнення від сплати судового збору скаржником подано копію відомості з Державного реєстру фізичних осіб - платників податків про джерела та суми нарахованого доходу, нарахованого (перерахованого) податку та військового збору від 26.12.2025 року, згідно з якою  ОСОБА_1 за період з січня до грудня 2024 року отримала дохід у розмірі 11 816,07 грн.
Рішенням суду Деснянського районного суду міста Києва від 10 грудня 2025 року з ОСОБА_1 стягнув судовий збір у розмірі 2 422,40 грн, що перевищує 5 відсотків річного доходу відповідача. 
Таким чином, з відповідача підлягає стягнення на користь ТОВ «Юніт Капітал» 590,80 грн (11 816,07 грн х 5%).
Решту судового збору - 1 831,60 грн відповідно до ч. ч. 1, 6 ст. 141 ЦПК України позивачу слід відшкодувати за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.
Відповідно до ч. 1 ст. 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є: 1) неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; 2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; 3) невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; 4) порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.
Відтак оскаржуване рішення слід змінити в частині стягнення судового збору та стягнути з відповідача на користь позивача 590,80 грн, а 1 831,60 грн позивачу слід відшкодувати за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.
Керуючись ст. 141, 367, 368, п. 1 ч. 1 ст. 374, ст. 375, 381-384, 386, 389 ЦПК України, суд апеляційної інстанції, 
у х в а л и в:
Апеляційну скаргу  ОСОБА_1 задовольнити частково.
Рішення Деснянського районного суду міста Києва від 10 грудня 2025 рокузмінити в частині стягнення судового збору.
Стягнути з ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_1 )на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Юніт Капітал» (код ЄДРПОУ 43541163, місцезнаходження: м. Київ, вул. Рогнідинська, будинок 4, літера А, офіс 10)судовий збір в розмірі 590,80 грн.
Компенсувати Товариству з обмеженою відповідальністю «Юніт Капітал» (код ЄДРПОУ 43541163, місцезнаходження: м. Київ, вул. Рогнідинська, будинок 4, літера А, офіс 10)витрати зі сплати судового збору за подання позовної заяви у розмірі 1 831,60 грн за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.
В іншій частині рішення Деснянського районного суду міста Києва від 10 грудня 2025 року - залишити без змін.
Постанова Київського апеляційного суду набирає законної сили з дня її ухвалення та не може бути оскаржена до Верховного Суду.

Головуючий: Судді: