ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

02 липня 2026 року 
м. Київ

Справа № 910/5231/25 

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного господарського суду:
Власова Ю. Л. - головуючого, Булгакової І. В., Малашенкової Т. М.,

за участю секретаря судового засідання Бутенка А. О., 

представників учасників справи:
позивача - Ситнік В. В.,
відповідача - Пащенко М. В.,

розглянув у відкритому судовому засіданні касаційну скаргу Фізичної особи - підприємця Ситніка Володимира Володимировича

на рішення Господарського суду міста Києва від 19 лютого 2026 року (суддя Підченко Ю. О.) та постанову Північного апеляційного господарського суду від 22 квітня 2026 року (колегія суддів у складі: головуючий суддя Горбасенко П. В., судді: Мальченко А. О., Сковородіна О. М.)

у справі № 910/5231/25

за позовом Фізичної особи - підприємця Ситніка Володимира Володимировича

до Антимонопольного комітету України

про визнання недійсним рішення в частині.

ІСТОРІЯ СПРАВИ

Короткий зміст позовних вимог

1. У квітні 2025 року Фізична особа - підприємець Ситнік Володимир Володимирович (далі - ФОП Ситнік В. В., позивач, скаржник) звернувся до Господарського суду міста Києва з позовною заявою до Антимонопольного комітету України (далі - АМК, відповідач) про визнання недійсним рішення АМК від 26 грудня 2024 року № 543-р "Про порушення законодавства про захист економічної конкуренції та накладення штрафу" у антимонопольній справі № 145-26.13/128-23 (далі - Рішення АМК) в частині визнання вчинення ФОП Ситніком В. В. порушень законодавства про захист економічної конкуренції, передбачених пунктом 1 статті 50 та пунктом 4 частини другої статті 6 Закону України "Про захист економічної конкуренції" (далі - Закон № 2210-III), та накладення штрафу згідно з пунктом 3 резолютивної частини Рішення АМК у розмірі 315 995,00 грн за порушення, зазначене у пункті 1 резолютивної частини цього Рішення.

2. Позовні вимоги обґрунтовані тим, що Рішення АМК прийнято з порушенням норм матеріального та процесуального права.

Стислий виклад обставин справи, встановлених судами першої та апеляційної інстанцій

3. Суди встановили, що Рішенням АМК:
- визнано, що Товариство з обмеженою відповідальністю "Дісней Транс Поставка 2024" (далі - ТОВ "Дісней Транс Поставка 2024") [у період участі в торгах мало назву Товариство з обмеженою відповідальністю "Сектор Трейд" (далі - ТОВ "Сектор Трейд")] і ФОП Ситнік В. В. вчинили порушення, передбачене пунктом 1 статті 50 та пунктом 4 частини другої статті 6 Закону № 2210-III, у вигляді антиконкурентних узгоджених дій, які стосуються спотворення результатів закупівлі за рамковою угодою меблів (код за ДК 021:2015:39150000-8: Меблі та приспособи різні) (ідентифікатор закупівлі в системі "Prozorro" UA-2022-12-14-009318-а) (далі - торги) (пункт 1 резолютивної частини Рішення АМК);
- накладено на ФОП Ситніка В. В. штраф у розмірі 315 995,00 грн за порушення, зазначене в пункті 1 резолютивної частини цього Рішення (пункт 3 резолютивної частини Рішення АМК).

4. Судами встановлено, що в Рішенні АМК зазначено сукупність обставин, що передували висновку відповідача про узгодженість дій позивача та ТОВ "Дісней Транс Поставка 2024" як учасників процедури закупівлі за рамковою угодою меблів. Зокрема, за наслідком дослідження матеріалів справи АМК встановив:
- пов`язаність відносинами контролю ТОВ "Сектор Трейд" і ФОП Ситніка В. В. та наявність родинних зв`язків між ФОП Ситніком В. В. і працівниками ТОВ "Сектор Трейд", а також наявність родинних зв`язків між працівниками обох учасників;
- перехід працівників від ТОВ "Сектор Трейд" до ФОП Ситніка В. В. перед проведенням торгів;
- наявність господарських відносин між ТОВ "Сектор Трейд" та ФОП Ситніком В. В. у період до, під час та після проведення торгів;
- використання одних і тих самих ІР-адрес ТОВ "Сектор Трейд" та ФОП Ситніком В. В. під час участі в торгах, а також у господарській діяльності;
- залучення ТОВ "Сектор Трейд" та ФОП Ситніком В. В. однієї і тієї ж особи, яка пов`язана трудовими відносинами з ТОВ "Сектор Трейд", для отримання витягів із ЄДР у Виконавчому комітеті Павлоградської міської ради;
- спільну підготовку учасників до участі в торгах;
- спільні властивості завантажених ТОВ "Сектор Трейд" та ФОП Ситніком В. В. на торги електронних файлів;
- погоджену участь учасників у торгах.

5. Таким чином, зі змісту Рішення АМК суди встановили наявність господарських відносин між позивачем та ТОВ "Сектор Трейд", що свідчить про обізнаність учасників таких відносин щодо конкурентоспроможності (стану фінансових, матеріальних, людських ресурсів) один одного.

Короткий зміст оскаржуваних судових рішень

6. Рішенням Господарського суду міста Києва від 19 лютого 2026 року у справі № 910/5231/25, залишеним без змін постановою Північного апеляційного господарського суду від 22 квітня 2026 року, у задоволенні позову відмовлено.

7. Суд першої інстанції, з висновками якого погодився апеляційний суд, дійшов висновку, що Рішення АМК прийнято в межах повноважень та з дотриманням процедури, а встановлена відповідачем сукупність обставин (наявність родинних зв`язків, використання спільних ІР-адрес, спільна підготовка учасників до участі в торгах, спільні властивості завантажених на торги електронних файлів та наявність господарських відносин) виключає випадковий збіг і свідчить про узгоджену поведінку учасників торгів.

Короткий зміст вимог касаційної скарги

8. ФОП Ситнік В. В. звернувся до Верховного Суду з касаційною скаргою, в якій просить скасувати рішення Господарського суду міста Києва від 19 лютого 2026 року та постанову Північного апеляційного господарського суду від 22 квітня 2026 року у справі № 910/5231/25, та ухвалити нове рішення, яким задовольнити позовні вимоги у повному обсязі. Також скаржник у касаційній скарзі заявив клопотання про передачу справи № 910/5231/25 на розгляд Великої Палати Верховного Суду, як таку, що містить виключну правову проблему.

9. Підставою касаційного оскарження скаржник визначив пункт 3 частини другої статті 287 Господарського процесуального кодексу України (далі - ГПК України).

Порядок розгляду справи судом касаційної інстанції

10. Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 18 травня 2026 року для розгляду касаційної скарги у справі № 910/5231/25 визначено колегію суддів у складі: Власов Ю. Л. - головуючий, Булгакова І. В., Малашенкова Т. М.

11. Верховний Суд ухвалою від 08 червня 2026 року відкрив касаційне провадження у справі № 910/5231/25 на підставі пункту 3 частини другої статті 287 ГПК України та призначив розгляд касаційної скарги у відкритому судовому засіданні на 02 липня 2026 року.

АРГУМЕНТИ УЧАСНИКІВ СПРАВИ

Доводи особи, яка подала касаційну скаргу

12. Обґрунтовуючи підставу касаційного оскарження, передбачену пунктом 3 частини другої статті 287 ГПК України, скаржник зазначає, що відсутні висновки Верховного Суду щодо питання застосування норм права у подібних правовідносинах, а саме:
- частини четвертої статті 15 Закону України "Про публічні закупівлі" (далі - Закон № 922-VIII);
- частини першої статті 1 та частини першої статті 6 Закону № 2210-III;
- пункту 1 частини першої статті 108 ГПК України;
- абзацу четвертого пункту 6 Розділу VII Порядку розгляду АМК та його територіальними відділеннями заяв і справ про порушення законодавства про захист економічної конкуренції, затвердженого розпорядженням АМК від 19 квітня 1994 року № 5 (далі - Порядок), та абзацу третього пункту 104 Правил надання послуг поштового зв`язку, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 05 березня 2009 року № 270 (далі - Правила надання послуг);
- частини першої статті 37 Закону № 2210-III в поєднанні з пунктом 3 Розділу VII Порядку. При цьому скаржник зазначає, що суди також порушили частину другу статті 77 ГПК України та розглянули як докази в суді матеріли відповідача, зібрані ним до початку розгляду справи АМК.

Заперечення на касаційну скаргу 

13. У відзиві АМК просить касаційну скаргу ФОП Ситніка В. В. залишити без задоволення, а рішення Господарського суду міста Києва від 19 лютого 2026 року та постанову Північного апеляційного господарського суду від 22 квітня 2026 року у справі № 910/5231/25 - без змін.

ПОЗИЦІЯ ВЕРХОВНОГО СУДУ

Межі розгляду справи судом касаційної інстанції

14. Переглядаючи у касаційному порядку судові рішення, суд касаційної інстанції в межах доводів та вимог касаційної скарги, які стали підставою для відкриття касаційного провадження, та на підставі встановлених фактичних обставин справи перевіряє правильність застосування судом першої чи апеляційної інстанції норм матеріального і процесуального права.

15. Нормами частини другої статті 300 ГПК України встановлені межі перегляду справи судом касаційної інстанції, а саме: суд касаційної інстанції не має права встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені у рішенні або постанові суду чи відхилені ним, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими, збирати чи приймати до розгляду нові докази або додатково перевіряти докази.

Джерела права

16. Як вбачається зі змісту спірного Рішення АМК розпорядженням державного уповноваженого АМК від 01 грудня 2023 року № 05/209-р розпочато розгляд антимонопольної справи № 145-26.13/128-23 за ознаками вчинення ТОВ "Сектор Трейд" і ФОП Ситніком В. В. порушення, передбаченого пунктом 1 статті 50 та пунктом 4 частини другої статті 6 Закону № 2210-III, у вигляді антиконкурентних узгоджених дій, які стосуються спотворення результатів торгів.

17. За змістом абзацу четвертого пункту 2 Розділу ІІ "Прикінцеві та перехідні положення" Закону України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо вдосконалення законодавства про захист економічної конкуренції та діяльності Антимонопольного комітету України" (далі - Закон № 3295-IX) справи про узгоджені дії, концентрацію суб`єктів господарювання, справи про порушення законодавства про захист економічної конкуренції, розгляд яких розпочато до дня набрання чинності цим Законом, розглядаються відповідно до законодавства, яке діяло до дня набрання чинності цим Законом, тобто до 01 січня 2024 року.

18. Колегія суддів Верховного Суду зазначає, що оскільки розпорядженням державного уповноваженого АМК від 01 грудня 2023 року № 05/209-р було розпочато розгляд антимонопольної справи № 145-26.13/128-23, то до цих спірних правовідносин підлягає застосуванню законодавство, чинне до 01 січня 2024 року.

19. Відповідно до приписів Закону № 2210-III в редакції, чинній на дату виникнення спірних правовідносин:
- економічна конкуренція (конкуренція) - це змагання між суб`єктами господарювання з метою здобуття завдяки власним досягненням переваг над іншими суб`єктами господарювання, внаслідок чого споживачі, суб`єкти господарювання мають можливість вибирати між кількома продавцями, покупцями, а окремий суб`єкт господарювання не може визначати умови обороту товарів на ринку (абзац другий статті 1);
- антиконкурентними узгодженими діями є узгоджені дії, які призвели чи можуть призвести до недопущення, усунення чи обмеження конкуренції (частина перша статті 6);
- антиконкурентними узгодженими діями, зокрема, визнаються узгоджені дії, які стосуються спотворення результатів торгів, аукціонів, конкурсів, тендерів (пункт 4 частини другої статті 6);
- порушеннями законодавства про захист економічної конкуренції є антиконкурентні узгоджені дії (пункт 1 статті 50);
- порушення законодавства про захист економічної конкуренції тягне за собою відповідальність, встановлену законом (стаття 51);
- за порушення, передбачені, зокрема, пунктом 1 статті 50 цього Закону, накладаються штрафи у розмірі, встановленому частиною другою статті 52 Закону.

20. Відповідно до статті 35 Закону № 2210-III розгляд справ про порушення законодавства про захист економічної конкуренції починається з прийняття розпорядження про початок розгляду справи та закінчується прийняттям рішення у справі. При розгляді справи про порушення законодавства про захист економічної конкуренції органи АМК: збирають і аналізують документи, висновки експертів, пояснення осіб, іншу інформацію, що є доказом у справі, та приймають рішення у справі в межах своїх повноважень; отримують пояснення осіб, які беруть участь у справі, або будь-яких осіб за їх клопотанням чи з власної ініціативи.

21. Згідно з частинами першою, другою статті 37 Закону № 2210-III у разі виявлення ознак порушення законодавства про захист економічної конкуренції, в тому числі наслідків такого порушення, органи АМК приймають розпорядження про початок розгляду справи. Розпорядження про початок розгляду справи надсилається відповідачу протягом трьох робочих днів з дня його прийняття. У разі коли відповідача визначено після початку розгляду справи, йому протягом трьох робочих днів надсилається розпорядження про залучення до участі у справі як відповідача разом з розпорядженням про початок розгляду справи.

22. Як визначено статтею 41 Закону № 2210-III доказами у справі можуть бути будь-які фактичні дані, які дають можливість встановити наявність або відсутність порушення. Ці дані встановлюються такими засобами: поясненнями сторін і третіх осіб, поясненнями службових осіб та громадян, письмовими доказами, речовими доказами і висновками експертів. Усні пояснення сторін, третіх осіб, службових чи посадових осіб та громадян, які містять дані, що свідчать про наявність чи відсутність порушення, фіксуються у протоколі. Збір доказів здійснюється Антимонопольним комітетом України, його територіальними відділеннями незалежно від місцезнаходження доказів. Особи, які беруть участь у справі, мають право надавати докази та доводити їх достовірність (об`єктивність).

23. Статтею 59 Закону № 2210-III передбачено, що підстави для зміни, скасування чи визнання недійсними рішень органів АМК є: неповне з`ясування обставин, які мають значення для справи; недоведення обставин, які мають значення для справи і які визнано встановленими; невідповідність висновків, викладених у рішенні, обставинам справи; заборона концентрації відповідно до Закону України "Про санкції"; порушення або неправильне застосування норм матеріального чи процесуального права. Порушення або неправильне застосування норм процесуального права може бути підставою для зміни, скасування чи визнання недійсним рішення тільки за умови, якщо це порушення призвело до прийняття неправильного рішення.

24. За змістом частини першої статті 60 Закону № 2210-III заявник, відповідач, третя особа мають право оскаржити рішення органів Антимонопольного комітету України повністю або частково до господарського суду у двомісячний строк з дня одержання рішення. Цей строк не може бути відновлено.

25. Відповідно до частини четвертої статті 15 Закону № 922-VIII рамкова угода укладається з кількома учасниками, які визнані переможцями відкритих торгів, за умови, що участь у ній беруть не менше трьох учасників. У разі надходження тендерних пропозицій у кількості меншій, ніж заявлена кількість учасників, або відхилення отриманих тендерних пропозицій на підставах, установлених цим Законом, замовник має право укласти рамкову угоду з тими учасниками, пропозиції яких не відхилені, але не менше ніж з трьома. Рамкова угода укладається:
- у разі проведення закупівлі за рамковою угодою замовником - цим замовником та учасниками-переможцями;
- у разі проведення закупівлі за рамковою угодою централізованою закупівельною організацією - цією централізованою закупівельною організацією, усіма замовниками, в інтересах яких проводиться закупівля за рамковою угодою, а також усіма учасниками-переможцями.

26. Відповідно до абзацу першого пункту 26 розділу VII Правил розгляду заяв і справ про порушення законодавства про захист економічної конкуренції, затверджених розпорядженням АМК від 19 квітня 1994 року № 5, зареєстрованих у Міністерстві юстиції України 06 травня 1994 року за № 90/299 (далі - Правила розгляду заяв і справ) копії подання з попередніми висновками (або витяги з нього, що не містять інформації з обмеженим доступом, а також визначеної відповідним державним уповноваженим, головою відділення інформації, розголошення якої може завдати шкоди інтересам інших осіб, які беруть участь у справі, або перешкодити подальшому розгляду справи) не пізніше ніж за десять днів до прийняття рішення у справі надсилаються сторонам та третім особам. За вмотивованим клопотанням особи, яка бере участь у справі, про необхідність більш тривалого часу для розгляду подання та підготовки відповіді на нього розгляд справи може бути відкладено.

27. Абзацом другим пункту 27 розділу VII Правил розгляду заяв і справ передбачено, що про дату, час і місце розгляду справи особи, що беруть участь у справі, повідомляються листом засобами поштового зв`язку не пізніше ніж за п`ять днів до дня її розгляду.

28. За змістом абзацу третього пункту 104 Правил надання послуг невручені одержувачам або відправникам поштові відправлення, поштові перекази зберігаються об`єктом поштового зв`язку протягом строку, визначеного цими Правилами. Після закінчення встановленого строку зберігання поштові відправлення вважаються такими, що не вручені, поштові перекази - такими, що не виплачені. Невручені поштові відправлення, невиплачені поштові перекази зберігаються об`єктом поштового зв`язку до закінчення строку, встановленого оператором поштового зв`язку, але не менше одного місяця.

Оцінка аргументів учасників справи та висновків попередніх судових інстанцій

29. Предметом судового розгляду у цій справі є встановлення наявності / відсутності визначених статтею 59 Закону № 2210-III підстав для визнання недійсним Рішення АМК в частині, що стосується позивача. Суди першої та апеляційної інстанцій за результатами розгляду справи дійшли висновку, що Рішення АМК прийнято в межах повноважень та з дотриманням процедури, а встановлена відповідачем сукупність обставин (зокрема наявність родинних зв`язків, використання спільних ІР-адрес, спільна підготовка учасників до участі в торгах, спільні властивості завантажених на торги електронних файлів та наявність господарських відносин) виключає випадковий збіг і свідчить про узгоджену поведінку учасників торгів.

30. Не погоджуючись із вказаними висновками судів попередніх інстанцій, скаржник стверджує, що рішення суду першої інстанції та постанова суду апеляційної інстанції прийняті з неправильним застосуванням норми матеріального права та порушенням норм процесуального права, а Верховним Судом не сформульовано висновків щодо питання застосування норм права у подібних правовідносинах.

31. Касаційне провадження у цій справі відкрито на підставі пункту 3 частини другої статті 287 ГПК України.

32. Верховний Суд звертає увагу на те, що касаційне провадження у справах залежить виключно від доводів та вимог касаційної скарги, які наведені скаржником і стали підставою для відкриття касаційного провадження.

33. Також Верховний Суд наголошує, що переглядаючи справу в касаційному порядку, він виконує функцію "суду права", а не "факту", отже, відповідно до статті 300 ГПК України перевіряє правильність застосування судом першої чи апеляційної інстанції норм матеріального і процесуального права в межах доводів та вимог касаційної скарги, які стали підставою для відкриття касаційного провадження, та на підставі встановлених судами попередніх інстанцій фактичних обставин справи.

34. Верховний Суд позбавлений права самостійно досліджувати, перевіряти та переоцінювати докази, самостійно встановлювати по-новому фактичні обставини справи, певні факти або їх відсутність.

35. Також Верховний Суд виходить з того, що втручання в дискреційні повноваження суб`єкта владних повноважень (у цій справі - АМК) виходить за межі завдань господарського судочинства. Суд перевіряє лише те, щоб дискреційні повноваження (як можливість на власний розсуд визначити повністю або частково вид і зміст управлінського рішення, яке приймається, або можливість вибору на власний розсуд одного з декількох альтернативних варіантів управлінських рішень, кожен із яких є законним) не використовувалися органом свавільно. Тобто, дискреційні повноваження АМК мають узгоджуватися з конституційним принципом верховенства права та такими його елементами, як юридична визначеність та заборона свавілля.

36. Суд, забезпечуючи реалізацію основних засад господарського судочинства, закріплених у частині третій статті 2 ГПК України, зокрема, ураховуючи принцип рівності всіх учасників судового процесу перед законом і судом, змагальності сторін та дотримуючись принципу верховенства права, на підставі встановлених фактичних обставин здійснює перевірку застосування судом апеляційної інстанції норм матеріального і процесуального права в межах доводів та вимог касаційної скарги, які стали підставою для відкриття касаційного провадження.

Щодо підстави касаційного оскарження за пунктом 3 частини другої статті 287 ГПК України

37. Відповідно до пункту 3 частини другої статті 287 ГПК України підставами касаційного оскарження судових рішень, зазначених у пунктах 1, 4 частини першої цієї статті, є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права, якщо відсутній висновок Верховного Суду щодо питання застосування норми права у подібних правовідносинах.

38. Зі змісту вказаної норми вбачається, що вона спрямована на формування єдиної правозастосовчої практики шляхом висловлення Верховним Судом висновків щодо питань застосування тих чи інших норм права, які регулюють певну категорію відносин та підлягають застосуванню господарськими судами під час вирішення спору.

39. Водночас скаржником у касаційній скарзі з огляду на принцип диспозитивності визначається підстава, вимоги та межі касаційного оскарження, а тому тягар доказування наявності підстави для касаційного оскарження, передбаченої пунктом 3 частини другої статті 287 ГПК України, покладається на скаржника.

40. У поданій касаційній скарзі скаржник зазначає про відсутність висновку Верховного Суду щодо питання застосування частини четвертої статті 15 Закону № 922-VIII, яка підлягала застосуванню до спірних правовідносин, але не була застосована.

41. Обґрунтовуючи свою позицію, скаржник зазначає, що у разі подання для першого аукціону меншої кількості пропозицій, ніж визначена замовником кількість учасників рамкової угоди, такі суб`єкти господарювання не змагаються між собою щодо ціни (ставок), адже цим вони не отримують будь-якої переваги, оскільки з усіма учасниками такого аукціону все рівно буде укладена рамкова угода, а конкуруватимуть за ціною вони вже у подальшому - в ході наступних стадій (відборів). Підсумовуючи, скаржник вважає, що в ході першого аукціону 09 лютого 2023 року у закупівлі UA-2022-12-14-009318-a учасники, в тому числі позивач, взагалі не змагалися (не конкурували) між собою для здобуття переваг, а замовник здійснював виключно оцінку їх пропозицій на відповідність вимогам тендерної документації, і не залежно від їх ставки - з усіма цими учасниками була укладена рамкова угода.

42. Також, обґрунтовуючи пункт 3 частини другої статті 287 ГПК України скаржник зазначає про неправильне тлумачення частини першої статті 1 Закону № 2210-III та, як наслідок, неправильне застосування частини першої статті 6 цього Закону, яка не підлягала застосуванню, за відсутності висновку Верховного Суду щодо застосування таких норм у подібних правовідносинах.

43. Обґрунтовуючи вказані твердження, скаржник зазначає, що правильне застосування зазначених вище норм очевидно передбачає вирішення таких питань, що складають зміст законодавчого визначення терміну "економічна конкуренція":
1) чи конкурують між собою учасники щоб укласти рамкову угоду, якщо їх кількість менша визначеної замовником і з усіма буде укладена рамкова угода;
2) якщо учасники конкурують, то яку саме перевагу вони можуть здобути змінюючи ставки для укладення рамкової угоди, якщо з усіма ними все рівно буде укладена рамкова угода;
3) чи дійсно внаслідок такої "конкуренції" (різних ставок у першому аукціоні на входження до рамкової угоди) замовник може вибирати між кількома учасниками, якщо їх кількість менша визначеної і з усіма ними він повинен укласти рамкову угоду.

44. Перевіряючи та надаючи оцінку цим доводам скаржника, колегія суддів Верховного Суду виходить з такого.

45. Відповідно до пункту 26 частини першої статті 1 Закону № 922-VIII рамкова угода - це правочин, що укладається одним чи кількома замовниками (у тому числі централізованою закупівельною організацією) в порядку, встановленому цим Законом, з кількома учасниками процедури закупівлі з метою визначення основних умов закупівлі окремих товарів і послуг для укладення відповідних договорів про закупівлю протягом строку дії рамкової угоди.

46. За змістом статті 15 Закону № 922-VIII укладення рамкових угод здійснюється за результатами проведення відкритих торгів з урахуванням вимог цієї статті. Рамкова угода укладається з кількома учасниками, які визнані переможцями відкритих торгів, за умови, що участь у ній беруть не менше трьох учасників. У разі надходження тендерних пропозицій у кількості меншій, ніж заявлена кількість учасників, або відхилення отриманих тендерних пропозицій на підставах, установлених цим Законом, замовник має право укласти рамкову угоду з тими учасниками, пропозиції яких не відхилені, але не менше ніж з трьома. Замовник має право укласти договір про закупівлю відповідних товарів і послуг виключно з тими учасниками, з якими укладено рамкову угоду. Укладення договору про закупівлю за рамковою угодою здійснюється за результатами проведення відбору. Відбір проводиться замовником із застосуванням електронного аукціону відповідно до статті 30 цього Закону. Якщо всі істотні умови договору про закупівлю визначені в рамковій угоді, замовник укладає договір про закупівлю за результатами відбору серед учасників, з якими укладено відповідну рамкову угоду. У такому випадку єдиним критерієм відбору є найнижча ціна.

47. Відповідно до частини першої статті 13 Закону № 922-VIII закупівлі можуть здійснюватися шляхом застосування однієї з таких конкурентних процедур: відкриті торги; торги з обмеженою участю; конкурентний діалог.

48. Положення частин першої, сьомої статті 15 Закону № 922-VIII у взаємозв`язку з частиною першою статті 13 цього Закону, з урахуванням статті 1 Закону № 2210-III (визначення того, що є конкуренцією), свідчать, що укладенню договору про закупівлю відповідних товарів і послуг із застосування процедури підписання рамкової угоди, передують три взаємопов`язані стадії, а саме: 1) проведення відкритого аукціону (торгів); 2) обрання переможців та укладення рамкових угод, за результатами відкритого аукціону (торгів); 3) укладення договору про закупівлю відповідних товарів і послуг з одним або кількома учасниками рамкової угоди.

49. Таким чином, на кожному з вказаних трьох етапів, присутня конкуренція в розумінні статті 1 Закону № 2210-III. На першій стадії учасники конкурують між собою за право бути обраними для укладення рамкової угоди. На другій стадії ті, хто зміг вибороти в конкуренції право на участь в рамковій угоді, конкурують між іншими учасниками таких рамкових угод за право бути обраними замовником для укладення відповідної угоди про постачання товарів або надання послуг, оскільки між учасниками рамкової угоди все одно проводиться процедура відбору у формі електронного аукціону. Самі положення вказаних вище нормативно-правових актів спростовують твердження скаржника про те, що укладення рамкових угод є відмінним від звичайної процедури аукціону (торгів) в частині елементу конкуренції (оскільки, навіть при застосуванні процедури рамкових угод, конкуренція між учасниками все одно залишається).

50. В контексті наведеного колегія суддів Верховного Суду щодо поставлених скаржником питань вважає за необхідне зазначити, що учасники торгів конкурують, щоб укласти рамкову угоду, адже не з усіма учасниками буде укладена рамкова угода, як про це зазначає скаржник. Так і сталося у цих спірних правовідносинах, де 18 суб`єктів господарювання подали свої тендерні пропозиції, а лише 16 були визнані переможцями, що спростовує твердження скаржника. За змістом абзаців першого, другого частини четвертої статті 15 Закону № 922-VIII рамкова угода укладається з кількома учасниками, які визнані переможцями відкритих торгів, за умови, що участь у ній беруть не менше трьох учасників. У разі надходження тендерних пропозицій у кількості меншій, ніж заявлена кількість учасників, або відхилення отриманих тендерних пропозицій на підставах, установлених цим Законом, замовник має право укласти рамкову угоду з тими учасниками, пропозиції яких не відхилені, але не менше ніж з трьома. Отже, цими нормами не передбачено, що у випадку подання менше пропозицій, визначених замовником, з усіма хто подав тендерні пропозиції має бути укладена рамкова угода, оскільки така угода має бути укладена з переможцями, якими усі, хто подав пропозиції, можуть не бути.

51. Суди у справі встановили, що замовник за вказаним аукціоном, предметом закупівлі в якому були меблі, оцінював не тільки цінові пропозиції, про які вказує позивач, але й інші характеристики, як то, якість предмета закупівлі, швидкість доставки предмета закупівлі й інші елементи. Вказана оцінка мала місце на етапі відбору через електронний аукціон. Відповідно, ставки не були єдиним і ключовим елементом при обранні учасників для підписання рамкової угоди та обрані з тих, хто таку рамкову угоду підпишуть, постачальника предмету закупівлі, оскільки, навіть після підписання рамкової угоди, між учасниками такої рамкової угоди залишилася конкуренція в частині якості предмета закупівлі, швидкості виготовлення і доставки та за іншими елементами, які стосувалися не ціни, а саме характеристик предмету закупівлі.

52. З урахуванням наведеного, суди дійшли обґрунтованого висновку про те, що учасники мали дотримуватися правил конкуренції та забезпечити змагальність відповідної процедури, незважаючи на те, що пропозиції позивача та ТОВ "Сектор Трейд" були відхилені замовником ще на першому етапі. При цьому суд першої інстанції відзначив, що учасники, чиї пропозиції були відхилені, не досягли бажаного результату не через власні дії із забезпечення рівності всіх учасників торгів, а у зв`язку з відхиленням їх пропозицій замовником. Тобто ТОВ "Сектор Трейд" та ФОП Ситнік В. В. свідомо подали заявки на участь у процедурі знаючи про взаємозв`язок між ними на спільному ринку та спільними працівниками.

53. При цьому колегія суддів зазначає, що у розгляді справ про оскарження рішень АМК щодо визнання дій суб`єктів господарювання антиконкурентними узгодженими для кваліфікації цих дій не є обов`язковою умовою наявність негативних наслідків таких дій у вигляді завдання збитків, порушень прав та охоронюваних законом інтересів інших господарюючих суб`єктів чи споживачів, оскільки достатнім є встановлення самого факту погодження конкурентної поведінки, яка може мати негативний вплив на конкуренцію.

54. Скаржник також зазначає про відсутність висновку Верховного Суду щодо питання застосування пункту 1 частини першої статті 108 ГПК України, оскільки, судом було відхилено Висновок експерта в галузі права від 22 квітня 2025 року.

55. Зі змісту оскаржуваних судових рішень вбачається, що суди надали оцінку Висновку експерта в галузі права від 22 квітня 2025 року та зазначили, що здебільшого, правові висновки експерта ґрунтуються на тому, що рамкова угода не є процедурою, а є правочином. Застосування аналогії закону при вирішенні питання про вчинення порушення, передбаченого пунктом 1 статті 50 та пунктом 4 частини другої статті 6 Закону № 2210-III у зв`язку з укладенням рамкової угоди не є неприпустимим у випадку, передбаченому частиною четвертою статті 15 Закону № 922-VIII (укладення замовником рамкової угоди з усіма учасниками, пропозиції яких не відхилені, у разі надходження тендерних пропозицій у кількості меншій, ніж заявлена кількість учасників). Проте, з огляду на з`ясовані вище обставини та положення законодавства, суди виснували, що наданий позивачем Висновок експерта в галузі права від 22 квітня 2025 року є нерелевантним, оскільки не спростовує наявності конкуренції між учасниками аукціону на входження до числа тих, з ким буде підписано рамкову угоду і з ким, у кінцевому випадку, буде укладено договір на постачання відповідного товару.

56. Колегія суддів зазначає, що Законом України "Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів" до ГПК України були внесені зміни, що виокремили експерта з питань права як самостійного учасника господарського процесу, а також закріпили норми, присвячені висновку експерта у галузі права. Наведене бере витоки з інституту amicus curiae, що покликаний сприяти суду шляхом надання відповідей та кваліфікованих роз`яснень, забезпечення суду експертними знаннями, які є необхідними для правильного та об`єктивного вирішення спору.

57. Відповідно до частини першої статті 108 ГПК України учасники справи мають право подати до суду висновок експерта у галузі права щодо: 1) застосування аналогії закону, аналогії права; 2) змісту норм іноземного права згідно з їх офіційним або загальноприйнятим тлумаченням, практикою застосування, доктриною у відповідній іноземній державі. Висновок експерта у галузі права не може містити оцінки доказів, вказівок про достовірність чи недостовірність того чи іншого доказу, про переваги одних доказів над іншими, про те, яке рішення має бути прийнято за результатами розгляду справи (частина друга статті 108 ГПК України).

58. За змістом частин першої, другої статті 109 ГПК України висновок експерта у галузі права не є доказом, має допоміжний (консультативний) характер і не є обов`язковим для суду. Суд може посилатися в рішенні на висновок експерта у галузі права як на джерело відомостей, які в ньому містяться, та має зробити самостійні висновки щодо відповідних питань.

59. Таким чином, в силу приписів вказаних норм ГПК України висновок експерта у галузі права не є самодостатньою підставою для задоволення позовних вимог у справі, без дослідження встановлених обставин та дослідження доказів, а також та не може перебирати на себе функцію тлумачення норм права при вирішенні спорів, а носить допоміжний (консультативний) характер.

60. Отже, з урахуванням викладеного, суди попередніх інстанцій не допустили порушення норми частини першої статті 108 ГПК України, оскільки, надавши оцінку висновку експерта в галузі права, дійшли правильного висновку, що наданий позивачем Висновок експерта в галузі права від 22 квітня 2025 року є нерелевантним, оскільки не спростовує наявності конкуренції між учасниками аукціону на входження до числа тих, з ким буде підписано рамкову угоду і з ким, у кінцевому випадку, буде укладено договір на постачання відповідного товару про яке стверджує скаржник, та/або порушення норм процесуального права, що могли б слугувати підставою для скасування ухвалених рішень. Наведене спростовує твердження скаржника про необхідність формування Верховним Судом висновку щодо питання застосування частини першої статті 108 ГПК України, оскільки суд не установив неправильного застосування вказаної норми процесуального права.

61. Також скаржник зазначає про відсутність висновку Верховного Суду щодо питання застосування абзацу четвертого пункту 6 Розділу VII Порядку та абзацу 3 пункту 104 Правил. За твердженнями скаржника, спірне Рішення АМК було винесене з порушенням прав позивача на участь в розгляді, ігноруванням його клопотання про відкладення розгляду та з порушенням порядку - раніше підтвердження вручення/невручення позивачу попередніх висновків у справі.

62. Щодо посилань скаржника на відсутність висновку Верховного Суду щодо питання застосування абзацу четвертого пункту 6 Розділу VII Порядку, колегія суддів зазначає, що розпорядженням АМК від 23 листопада 2023 року № 16-рп внесено зміни до Правил розгляду заяв і справ. Так, за змістом вказаного розпорядження, Порядок набирає чинності з 30 січня 2024 року, водночас правовідносини у цій справі виникли у грудні 2023 року у зв`язку з прийняттям розпорядження про початок розгляду справи. Таким чином, на момент виникнення спірних правовідносин діяли саме Правила розгляду заяв і справ, а не Порядок, у зв`язку з чим Порядок, на норми якого посилається скаржник, не підлягає застосуванню до спірних правовідносин, з огляду на що відсутня підстава для формування висновку Верховного Суду щодо питання застосування абзацу четвертого пункту 6 Розділу VII Порядку у цих спірних правовідносинах.

63. Як встановлено судами, копію розпорядження державного уповноваженого про початок розгляду антимонопольної справи № 145-26.13/128-23 надіслано ФОП Ситніку В. В. листом АМК від 01 грудня 2023 року № 145-26.13/05-6112, який згідно з рекомендованим повідомленням про вручення поштового відправлення № 0303516082596 було повернено з позначкою "за закінченням терміну зберігання".

64. У зв`язку з неможливістю вручення ФОП Ситніку В. В. копії розпорядження, на підставі частини першої статті 56 Закону № 2210-III інформацію про розпорядження державного уповноваженого АМК від 01 грудня 2023 року № 05/209-р про початок розгляду антимонопольної справи № 145-26.13/128-23 оприлюднено в газеті "Урядовий кур`єр" № 32 (7692) від 14 лютого 2024 року.

65. Відповідно до абзацу першого пункту 26 розділу VII Правил розгляду заяв і справ копії подання з попередніми висновками (або витяги з нього, що не містять інформації з обмеженим доступом, а також визначеної відповідним державним уповноваженим, головою відділення інформації, розголошення якої може завдати шкоди інтересам інших осіб, які беруть участь у справі, або перешкодити подальшому розгляду справи) не пізніше ніж за десять днів до прийняття рішення у справі надсилаються сторонам та третім особам. 

66. Абзацом другим пункту 27 розділу VII Правил розгляду заяв і справ передбачено, що про дату, час і місце розгляду справи особи, що беруть участь у справі, повідомляються листом засобами поштового зв`язку не пізніше ніж за п`ять днів до дня її розгляду.

67. На виконання зазначених вимог листом АМК від 13 грудня 2024 року № 145-26.13/05-11998е ФОП Ситніку В. В. було надіслано копію подання з попередніми висновками у справі № 145-26.13/128-23, тоді як згідно з повідомленням про вручення поштового відправлення № 0303500122008 такий лист АМК позивачу не вручено. Тому інформацію про попередні висновки у справі № 145-26.13/128-23 та інформацію про дату, час та місце розгляду зазначеної справи на засіданні АМК було розміщено 19 грудня 2024 на офіційному веб-сайті АМК за посиланням: https://amcu.gov.ua/news/informatsiia-pro-poperedni-vysnovky-u-spravi-pro-porushennia-zakonodavstva-pro-zakhyst-ekonomichnoi-konkorencii-145-2613128-23-ta-rozghliad-zaznachenoi-spravy-na.

68. Відповідно до абзацу четвертого пункту 26 розділу VII Правил розгляду заяв і справ у разі якщо немає можливості вручити копію подання з попередніми висновками особам, які беруть участь у справі, державний уповноважений, голова територіального відділення АМК не пізніше ніж за п`ять днів до дня розгляду справи забезпечують розміщення на офіційному веб-сайті АМК (http://www.amc.gov.ua) інформацію щодо попередніх висновків у справі, із зазначенням дати, часу і місця розгляду справи.

69. 19 грудня 2024 на офіційному веб-сайті АМК було розміщено інформацію про попередні висновки у справі № 145-26.13/128-23, про дату, час та місце розгляду зазначеної справи на засіданні АМК, а розгляд справи відбувся 26 грудня 2024 року, тобто скаржника було повідомлено за 7 днів про розгляд його справи органом АМК, що свідчить про необґрунтованість доводів скаржника про порушення його права на учать в розгляді справи.

70. Приписами пункту 16 розділу V Правил розгляду заяв і справ передбачено, що особи, які беруть (брали) участь у справі, мають право ознайомлюватися з матеріалами справи (за винятком інформації з обмеженим доступом, а також інформації, визначеної відповідним державним уповноваженим, головою відділення, розголошення якої може завдати шкоди інтересам інших осіб, які беруть (брали) участь у справі, або перешкодити подальшому розгляду справи) після одержання копії подання з попередніми висновками в справі (витягу з нього відповідно до пункту 26 цих Правил), а також мають право наводити докази, подавати клопотання, усні й письмові пояснення, одержувати копії рішень у справі (витяги з них, за винятком інформації з обмеженим доступом, а також інформації визначеної відповідним державним уповноваженим, головою відділення, розголошення якої може завдати шкоди інтересам інших осіб, які брали участь у справі), подавати свої міркування та заперечення, оскаржувати рішення в порядку, визначеному законодавством.

71. Як вбачається з матеріалів справи, позивач для отримання матеріалів справи № 145-26.13/128-23 для ознайомлення та / або надання своїх заперечень до відповідача не звертався, у зв`язку з чим суди обґрунтовано зазначили, що відсутні підстави для висновку про порушення права ФОП Ситніка В. В. на участь у справі.

72. Щодо клопотання про відкладення розгляду антимонопольної справи, колегія суддів зазначає, що за змістом абзацу другого пункту 26 Розділу VII Правил розгляду заяв і справ за вмотивованим клопотанням особи, яка бере участь у справі, про необхідність більш тривалого часу для розгляду подання та підготовки відповіді на нього розгляд справи може бути відкладено. Враховуючи вказану норму, суди правильно зазначили, що подання відповідного клопотання не свідчить про автоматичне його задоволення, а право на задоволення цього клопотання належить до дискреційних повноважень АМК.

73. Суди встановили, що 20 грудня 2024 року позивач на e-mail отримав від відповідача запрошення від 19 грудня 2024 року № 145-26.13/05-12226е (справа № 145-26.13/128-23) на розгляд справи 26 грудня 2024 року об 11:30 год. Позивач стверджував, що на той час він перебував поза межами м. Києва та об`єктивно не мав можливості прибути на засідання 26 грудня 2024 року через захворювання, що підтверджувалося Медичним висновком від 23 грудня 2024 року № КА6Е-6АВ9-352А-КВ5С КНП "Центр первинної медико-санітарної допомоги м. Павлограда". Відтак, 23 грудня 2024 року позивач надіслав АМК клопотання про відкладення розгляду справи. Однак розгляд не було відкладено, про вказане клопотання не зазначено та винесено Рішення АМК без участі позивача.

74. Відповідно до статті 48 Закону № 2210-III, за результатами розгляду справ про порушення законодавства про захист економічної конкуренції органи АМК приймають рішення, тобто рішення АМК є результатом розгляду справи, а не протоколом засідання АМК. Таким чином, суди дійшли висновку, що результат клопотання не повинен бути відображений в рішенні АМК. Разом з цим, як вбачається з матеріалів справи, позивач не звертався до АМК для отримання матеріалів справи № 145-26.13/128-23 для ознайомлення, або надання йому витягу з протоколу засідання АМК.

75. Суди правильно зазначили, що особа, яка дійсно зацікавлена у вирішенні справи, повинна вживати всіх можливих заходів для того, щоб бути обізнаною про її перебіг, зокрема, підтримувати зв`язок з відповідним органом, своєчасно отримувати кореспонденцію: подавати звернення, уточнення чи клопотання, а також проявляти ініціативу, яка відповідає стандартам належного процесу. Таким чином, відсутність участі особи у розгляді справи не є наслідком недоліків у діях АМК, а виключно результатом її власної пасивності. У зв`язку з цим підстав для висновку про порушення її права на участь у справі не вбачається. З урахуванням наведеного, суди обґрунтовано виснували, що під час прийняття Рішення АМК право позивача на захист не було порушено, оскільки позивач був обізнаний про існування стосовно нього антимонопольної справи № 145-26.13/128-23 та зобов`язаний з розумним інтервалом часу сам цікавитися щодо розгляду заяви про перевірку рішення, добросовісно користуватися належними йому процесуальними правами та неухильно виконувати процесуальні обов`язки. 

76. Також скаржник зазначає про відсутність висновку Верховного Суду щодо питання застосування частини першої статті 37 Закону № 2210-III в поєднанні з пунктом 3 Розділу VII Порядку. При цьому скаржник зазначає, що суди також порушили частину другу статті 77 ГПК України та розглянули як докази в суді матеріли відповідача, зібрані ним до початку розгляду справи АМК.

77. Щодо посилань скаржника на відсутність висновку щодо застосування пункту 3 Розділу VII Порядку, колегія суддів звертає увагу скаржника на пункт 62 цієї постанови та не формує висновку щодо зазначеної скаржником норми.

78. За змістом частини першої статті 37 Закону № 2210-III у разі виявлення ознак порушення законодавства про захист економічної конкуренції, в тому числі наслідків такого порушення, органи АМК приймають розпорядження про початок розгляду справи. 

79. Оцінюючи доводи касаційної скарги, колегія суддів Верховного Суду зазначає, що за змістом абзаців першого, другого статті 22 1 Закону України "Про Антимонопольний комітет України" (далі - Закон № 3659-XII в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин) суб`єкти господарювання, об`єднання, органи влади, органи місцевого самоврядування, органи адміністративно-господарського управління та контролю, інші юридичні особи, їх структурні підрозділи, філії, представництва, їх посадові особи та працівники, фізичні особи зобов`язані на вимогу органу АМК, голови територіального відділення АМК, уповноважених ними працівників АМК, його територіального відділення подавати документи, предмети чи інші носії інформації, пояснення, іншу інформацію, в тому числі з обмеженим доступом, необхідну для виконання АМК, його територіальними відділеннями завдань, передбачених законодавством про захист економічної конкуренції та про державну допомогу суб`єктам господарювання. Інформація, що становить банківську таємницю, надається у порядку та обсязі, визначених Законом України "Про банки і банківську діяльність". Документи, статистична та інша інформація, необхідні для виконання завдань, передбачених законодавством про захист економічної конкуренції та про державну допомогу суб`єктам господарювання, надаються на вимогу органу АМК, голови територіального відділення АМК, уповноважених ними працівників АМК, його територіального відділення безкоштовно. Вимоги органу АМК, голови територіального відділення АМК можуть передбачати як одноразове, так і періодичне надання інформації.

80. Отже, стаття 22 1 Закону № 3659-XII у сукупності зі статтею 37 Закону № 2210-III в редакціях до 01 січня 2024 року, з урахуванням абзацу четвертого пункту 2 Розділу ІІ "Прикінцеві та перехідні положення" Закону № 3295-IX, регламентувала дії органів АМК в частині збирання доказів до початку розгляду антимонопольної справи, з урахуванням чого доводи скаржника в цій частині є необґрунтованими.

81. З урахуванням наведеного Верховний Суд не вбачає неправильного застосування судами попередніх інстанцій норм матеріального права чи порушення норм процесуального права та необхідності формування висновків щодо застосування норм права, на які посилається скаржник.

82. З огляду на викладене, колегія суддів Верховного Суду зазначає, що учасникам справи надано вичерпну відповідь на всі істотні, вагомі питання, що виникають при кваліфікації спірних відносин як у матеріально-правовому, так і у процесуальному сенсах, а інші доводи, викладені у касаційній скарзі, не спростовують вказаного висновку.

83. За результатами касаційного перегляду цієї справи оскаржувані рішення судів першої та апеляційної інстанцій підлягають залишенню без змін, а касаційна скарга - без задоволення.

Щодо клопотання ФОП Ситніка В. В. про передачу справи на розгляд Великої Палати Верховного Суду

84. Обґрунтовуючи вказане клопотання, позивач зазначив, що ця справа містить виключну правову проблему, яка полягає у застосуванні по аналогії пункту 1 статті 50 та пункту 4 частини другої статті 6 Закону № 2210-III до правовідносин, пов`язаних з укладенням рамкової угоди у випадку, передбаченому частиною четвертою статті 15 Закону № 922-VIII - укладення замовником рамкової угоди з усіма учасниками, пропозиції яких не відхилені, у разі надходження тендерних пропозицій у меншій кількості, ніж заявлена кількість учасників). Скаржник зазначив, що така передача необхідна для забезпечення розвитку права та формування єдиної правозастосовчої практики.

85. Відповідно до частини п`ятої статті 302 ГПК України суд, який розглядає справу в касаційному порядку у складі колегії або палати, має право передати справу на розгляд Великої Палати Верховного Суду, якщо дійде висновку, що справа містить виключну правову проблему і така передача необхідна для забезпечення розвитку права та формування єдиної правозастосовчої практики.

86. Така правова проблема має існувати не в одній конкретній справі, а у невизначеній кількості справ, які або вже існують, або можуть виникнути з урахуванням правового питання, щодо якого постає проблема невизначеності; мають існувати обставини, з яких вбачається, що відсутня стала судова практика у відповідних питаннях, поставлені правові питання не визначені на нормативному рівні, відсутні процесуальні механізми вирішення такого питання тощо; по-друге, вирішення виключної правової проблеми вплине на забезпечення сталого розвитку права та формування єдиної правозастосовної практики.

87. Про виключність правової проблеми з точки зору якісного критерію можуть свідчити такі обставини: з касаційної скарги вбачається, що суди припустилися явної й грубої помилки у застосуванні норм процесуального та матеріального права, у тому числі свавільного розпорядження повноваженнями, й перегляд справи Великою Палатою Верховного Суду потрібен з метою унеможливлення її повторення у подальшій судовій діяльності; норми матеріального чи процесуального права були застосовані судами першої чи апеляційної інстанцій таким чином, що постає питання щодо дотримання принципу пропорційності, тобто забезпечення належного балансу між приватними та публічними інтересами; наявні колізії в нормах матеріального права, що викликає необхідність у застосуванні аналогії закону чи права, або постає питання щодо дотримання принципу верховенства права.

88. При цьому справа буде мати принципове значення, якщо йдеться про правове питання, яке потребує пояснення і зустрічається у невизначеній кількості справ у разі, якщо надана на нього відповідь піддається сумніву або якщо існують різні відмінні позиції і це питання ще не вирішувалося вищою судовою інстанцією, а також необхідне тлумачення щодо застосування нових законів. Разом з тим, не є виключною правовою проблемою правове питання, відповідь на яке є настільки ясною і чіткою, що вона може бути знайдена без будь-яких проблем.

89. Верховний Суд зазначає, що застосування таких критеріїв є сталим і послідовним, викладеним Верховним Судом і Великою Палатою Верховного Суду, у низці судових рішень, зокрема: від 10 липня 2019 року у справі № 431/5643/16-ц, від 28 квітня 2020 року у справі № 357/13182/18, від 23 червня 2020 року у справі № 910/8130/17, від 09 липня 2020 року у справі № 610/1065/18, від 15 вересня 2020 року у справі № 910/32643/15, від 13 жовтня 2020 року у справі № 640/17296/19, від 23 жовтня 2020 року у справі № 906/677/19, від 14 квітня 2021 року у справі № 757/50105/19, від 22 квітня 2021 року у справі № 640/6432/19, від 28 квітня 2021 року у справі № 916/1977/20, від 18 травня 2021 року у справі № 758/733/18, адже виключна правова проблема, необхідність для забезпечення розвитку права та формування єдиної правозастосовчої практики є оціночними поняттями.

90. В силу положень статті 302 ГПК України саме по собі посилання скаржника на те, що справа містить виключну правову проблему, не може бути підставою для передачі цієї справи на розгляд Великої Палати Верховного Суду, адже поставлені у цій касаційній скарзі питання належать до компетенції Верховного Суду і необхідність формування висновків в межах цієї справи скаржником не підтверджена, оскільки не доведено кількісного та якісного критеріїв існування виключної правової проблеми.

91. Отже, заявлене ФОП Ситніком В. В. клопотання не містить належно обґрунтованої аргументації наявності підстав для передачі цієї справи на розгляд Великої Палати Верховного Суду, які визначені частиною п`ятою статті 302 ГПК України.

92. З огляду на викладене, оскільки доводи поданого клопотання не містять належного обґрунтування для передачі цієї справи на розгляд Великої Палати Верховного Суду, то у його задоволенні слід відмовити.

Висновки за результатами розгляду касаційної скарги

93. Згідно з частиною першою статті 309 ГПК України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення - без змін, якщо судове рішення, переглянуте в передбачених статтею 300 цього Кодексу межах, ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права.

94. Враховуючи доводи касаційної скарги, межі перегляду справи в касаційній інстанції, передбачені статтею 300 ГПК України, Верховний Суд дійшов висновку, що доводи, викладені у касаційній скарзі, не отримали свого підтвердження під час касаційного провадження, у зв`язку з чим підстави для скасування судових рішень першої та апеляційної інстанцій відсутні.

Судові витрати

95. Оскільки Верховний Суд дійшов висновку про залишення касаційної скарги без задоволення, то судові витрати зі сплати судового збору за її подання покладаються на скаржника.

Керуючись статтями 300, 301, 308, 309, 314, 315, 317 Господарського процесуального кодексу України, Верховний Суд

УХВАЛИВ:

1. Касаційну скаргу Фізичної особи - підприємця Ситніка Володимира Володимировича залишити без задоволення.

2. Рішення Господарського суду міста Києва від 19 лютого 2026 року та постанову Північного апеляційного господарського суду від 22 квітня 2026 року у справі № 910/5231/25 залишити без змін.

3. Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її ухвалення, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Головуючий Ю. Л. Власов

Судді І. В. Булгакова

Т. М. Малашенкова