Справа № 308/18806/25

Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
04 травня 2026 року        місто Ужгород

Ужгородський міськрайонний суд Закарпатської області у складі:
головуючого судді      Шепетко І. О., 
за участі секретаря судового засідання   Фітаса А.М.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні адміністративну справу за позовом  ОСОБА_1 до Департаменту патрульної поліції України в особі Управління патрульної поліції в Закарпатській області Департаменту патрульної поліції про скасування постанови в справі про адміністративне правопорушення-
в с т а н о в и в:
Представник позивача адвокат Свида Олександр Георгійович, що діє в інтересах позивача  ОСОБА_1  звернувся до суду із вищезазначеним позовом, в якому просить скасувати постанову про накладення адміністративного стягнення у справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення дорожнього руху, зафіксованого не в автоматичному режимі серії ЕНА № 6239994 від 28.11.2025 про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ч.3 ст.122 КУпАП та стягнути з відповідача судові витрати, а саме судовий збір в розмірі 1211,20 грн. та витрати на правничу допомогу в розмірі 10 000,00 грн.
Свої вимоги позивач мотивував тим, що 28.11.2025 поліцейським Управління патрульної поліції в Закарпатській області відносно позивача складена постанова серії ЕНА № 6239994 про адміністративне правопорушення, передбачене ч. 3 ст. 122 КУпАП. 
Відповідно до винесеної постанови, позивачем нібито було скоєно адміністративне правопорушення, передбачене ч.3 ст. 122 КУпАП, а саме нібито він здійснив зупинку транспортного засобу безпосередньо на виїзді з прилеглої території і чим створив перешкоду для руху іншим учасникам для руху, чим порушив п.15.9 ПДР – порушення зупинки ближче 10 м від виїздів з прилеглих територій.
Вважає, що притягнення до адміністративної відповідальності за даною постановою є необґрунтованим та недоведеним, а зазначена постанова є незаконною та підлягає до скасування з наступних підстав.
Звернув увагу, що на ділянці, де зупинився позивач, були відсутні будь-які забороняючі дорожні знаки. Сама по собі зупинка не є автоматично правопорушенням. Поліція зазначає порушення п.15.9 ПДР та вказує на зупинку ближче 10 м від виїзду з прилеглої території, але працівники на місці не проводили ніяких замірів, щоб зафіксувати це порушення. Крім того, в матеріалах справи відсутні схема місця події, будь-яке фото з прив`язкою, відео фіксації відстані, взагалі відсутні будь-які вимірювальні дані. Наявне формулювання в постанові порушення зупинки ближче 10 м від виїздів з прилеглих територій без будь-яких замірів вважає припущенням з боку працівників поліції, а не доказом у справі.
На ділянці дороги, де було здійснено зупинку транспортного засобу, відсутні забороняючі дорожні знаки, що виключає можливість притягнення особи до відповідальності без доведення реальної перешкоди дорожнього руху. Вважає, що висновки інспектора мають оціночний характер і не підтверджені жодним об`єктивним доказом, що суперечить вимогам ст. 251 КУпАП.
Відтак вважає, що з огляду на відсутність належних доказів допущення адміністративного правопорушення, відповідальність за яке передбачено ч. 3 ст. 122 КУпАП, притягнення позивача до адміністративної відповідальності є неправомірним.
Додатково зазначив, що працівники поліції не роз`яснили позивачу його права та позбавили можливості скористатись правовою допомогою.
За таких обставин, враховуючи те, працівник поліції не надав водієві ОСОБА_1 жодних доказів вчинення ним правопорушення за ч. 3 ст. 122 КУпАП, вважає, що є всі підстави для скасування винесеної постанови.
22.12.2025 ухвалою Ужгородського міськрайонного суду позовну заяву залишено без руху, надано строк для усунення недоліків. 05.01.2026 вказані в ухвалі недоліки було усунуто.
Ухвалою суду від 08.01.2026 відкрито провадження у справі та призначено до судового розгляду за правилами спрощеного позовного провадження.
16.01.2026 представником відповідача за довіреністю Ісак Д.І. було надіслано відзив на позовну заяву, в якому представник просила відмовити в задоволенні позову в повному обсязі, оскільки постанова про притягнення позивача до адміністративної відповідальності є обґрунтованою та законною, а також такою, що не підлягає скасуванню. До відзиву надано відеозапис правопорушення.
В обґрунтування відзиву зазначила, що 28.11.2025 року під час несення служби працівниками управління патрульної поліції в Закарпатській області Департаменту патрульної поліції отримано виклик про порушення правил дорожнього руху, а саме в м. Ужгороді по вул. Климпуша Дмитра, 11 транспортний засіб «OPEL OMEGA» з державним номерним знаком НОМЕР_1 заблокував виїзд з гаража заявника.
Прибувши на місце події поліцейськими встановлено, що водій транспортного засобу «OPEL OMEGA» з державним номерним знаком НОМЕР_1 ОСОБА_1 здійснив зупинку безпосередньо в місці виїзду з гаражного приміщення заявника, порушивши п. 15.9 «и» ПДР України.
Встановивши факт вчинення адміністративного правопорушення, а саме порушення вимог ПДР України, відповідальність за яке передбачена ч. 3 ст. 122 КУпАП було прийнято рішення про складання адміністративних матеріалів щодо позивача.
Позивачу було роз`яснено права особи, яка притягається до адміністративної відповідальності (підтверджується підписом Мешка М. Я. в п. 8 постанови про притягнення до адміністративної відповідальності ЕНА № 6239994 від 28.11.2025 та відеозаписом з нагрудної камери поліцейського). В ході розгляду справи всі усні доводи позивача були взяті до уваги про розгляді справи про адміністративне правопорушення, письмових пояснень позивач не надавав.
Інспектор виніс постанову за ч. 3 ст. 122 КУпАП та наклав стягнення на правопорушника в розмірі 680 грн., відповідно до санкції статті.
Зазначила, що позивач, подавши позов, обґрунтував свою позицію, проте не надав жодного доказу на її підтвердження. Обставини викладені у позовній заяві являються суб`єктивною думкою позивача та не спростовують факт вчинення позивачем правопорушення.
З матеріалів відеофіксації з нагрудних камер вбачається, що транспортний засіб «OPEL OMEGA» з державним номерним знаком НОМЕР_1 з огляду на своє розташування, ускладнював виїзд з гаражного приміщення, у зв`язку з чим створював перешкоду дорожньому руху.
За таких обставин у працівника поліції була відсутня необхідність здійснювати будь-які заміри відстані, оскільки правопорушення полягало не у зупинці ближче ніж за 10 метрів від виїзду, а саме у зупинці безпосередньо в місці виїзду, що прямо заборонено Правилами дорожнього руху.
Щодо не ознайомлення правопорушника з його правами, зазначила, що таке твердження не відповідає дійсності та спростовується відеозаписами нагрудних камер поліцейських.
Згідно аналізу зазначених відеозаписів:
оголошено про початок розгляду справи про адміністративне правопорушення (фрагмент відеозапису № 470976– 13:07:54);
роз`яснено права згідно ст. ст. 268, 289 КУпАП (фрагмент відеозапису № 470976– 13:08:19);
повідомлено позивачу про можливість зателефонувати адвокату (фрагмент відеозапису № 470070 - 13:08:39);
позивач спілкувався в телефонному режимі з адвокатом (фрагмент відеозапису № 470070 - 13:16:21);
позивач підтверджує поліцейському факт спілкування з адвокатом в телефонному режимі (фрагмент відеозапису № 470070 -13:21:40)
Поліцейський згідно із законодавством лише ознайомлює особу з її правами, однак виключно правопорушник вирішує чи скористається він своїми правами і в який спосіб. Водночас, розгляд справ вказаної категорії проводиться поліцейським у порядку скороченого провадження на місці вчинення правопорушення.
Підсумовуючи вказала, що зміст оскаржуваної постанови про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення, зафіксоване не в автоматичному режимі серії серії ЕНА № 6239994 від 28.11.2025, винесеної відносно ОСОБА_1 в повній мірі відповідає вимогам ст. 283 КУпАП, в ній зазначено опис обставин встановлених інспектором поліції при розгляді справи, нормативний акт, який передбачає відповідальність за дане адміністративне правопорушення, вірно застосовано межі санкції статті щодо притягнення позивача до адміністративної відповідальності, долучено докази, на підставі яких поліцейський прийняв рішення, тощо.
Також заперечила щодо стягнення витрат на правничу допомогу, оскільки, як зазначила, що сплачена позивачем сума на професійну правничу допомогу є відповідно до п. 2 ч. 9 ст. 139 КАС України не є співмірною із складністю справи та обсягом виконаних адвокатом робіт (наданих послуг). Позивачем та його представником не доведено обґрунтованість та пропорційність до предмета спору розміру таких витрат.
На підтвердження понесених витрат на правову допомогу позивач не надав до адміністративного позову жодних підтверджуючих документів, зокрема: договір про надання професійної правничої допомоги, копію квитанції до прибуткового касового ордеру, акт виконаних робіт, який би відображав детальний перелік наданих послуг, вартість робіт. Відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також розрахунку таких витрат є підставою для відмови у задоволенні вимог про їх відшкодування.
Враховуючи вищевикладене, вважаємо, що зазначені адвокатом послуги не є фактичними і неминучими, а їхній розмір – не обґрунтований. Звернули увагу на непропорційність між сумою накладеного на ОСОБА_1 стягнення у розмірі 680,00 гривень та стягнення витрат на правову допомогу у розмірі 10 000 гривень (що в 14 разів більше за розмір штрафу).
Сума витрат не відповідає складності справи та наданому адвокатом об`єму допомоги. Зазначене свідчить про відсутність підстав для повного задоволення вимоги позивача ОСОБА_1 та його представника про стягнення на його користь витрат на правову допомогу в сумі 10 000 грн., оскільки такі витрати не є непропорційними до предмету спору.
Підсумовуючи зазначила, що поясненнями позивача в позовній заяві вказують лише на його намагання уникнути несприятливих для нього наслідків у зв`язку із притягненням до адміністративної відповідальності, але не вказують на неправомірність дій відповідача. Однак суд не є засобом для сторін та не толерує зловживання правами. Отже, вважає постанову про притягнення позивача до адміністративної відповідальності обґрунтованою та законною, а також такою, що не підлягає скасуванню. А відтак просила у задоволенні позову відмовити.
В судове засідання позивач, представник позивача не з`явилися, представник позивача через канцелярію суду подав клопотання про розгляд справи за відсутності позивача та його представника, позовні вимоги підтримав у повному обсязі з підстав, просив такі задовольнити.
В судове засідання представник відповідача не з`явився, про час і місце розгляду справи належним чином повідомлявся.
Дослідивши матеріали справи, оцінивши зібрані докази, виходячи з їх належності та допустимості, суд приходить до наступних висновків.
Судом встановлено, що 28.11.2025 поліцейським Управління патрульної поліції в Закарпатській області відносно ОСОБА_1 складена постанова серії ЕНА № 6239994 про адміністративне правопорушення, передбачене ч. 3 ст. 122 КУпАП, 
Підставою для винесення оскаржуваної постанови стало те, що 28.11.2025 о 13 год. 03 хв. в м.Ужгороді, вул. Дмитра Климпуша, 11 водій ОСОБА_1 здійснив зупинку транспортного засобу безпосередньо на виїзді з прилеглої території, чим створив перешкоду для руху іншим учасникам дорожнього руху, чим порушив п. 15.9.и ПДР.
Відповідно до ч. 5 ст. 14 Закону України «Про дорожній рух» учасники дорожнього руху зобов`язані, зокрема: знати і неухильно дотримуватись вимог цього Закону, правил дорожнього руху та інших нормативних актів з питань безпеки дорожнього руху; створювати безпечні умови для дорожнього руху.
Спеціальним нормативно-правовим актом, який визначає обсяг прав та обов`язків водія, є також Правила дорожнього руху, що затверджені постановою Кабінету Міністрів України від 10 жовтня 2001 року № 1306 (далі - ПДР).
Згідно з п. 1.1 ПДР відповідно до Закону України «Про дорожній рух» встановлює єдиний порядок дорожнього руху на всій території України.
Учасники дорожнього руху зобов`язані знати й неухильно виконувати вимоги ПДР, згідно із п. 1.3 ПДР.
Разом з тим, п. 1.9 ПДР зазначає, що особи, які порушують ПДР, несуть відповідальність згідно із законодавством.
Пунктом 15.9 (и) ПДР визначено, що зупинка забороняється ближче 10 м від виїздів з прилеглих територій і безпосередньо в місці виїзду.
Пункт 1.10 ПДР України визначає, що прилегла територія - територія, що прилягає до краю проїзної частини та не призначена для наскрізного проїзду, а лише для в`їзду до дворів, на стоянки, автозаправні станції, будівельні майданчики тощо або виїзду з них.
Відповідно до ч. 3 ст. 122 КУпАП ненадання переваги в русі транспортним засобам аварійно-рятувальних служб, швидкої медичної допомоги, пожежної охорони, поліції, що рухаються з увімкненими спеціальними світловими або звуковими сигнальними пристроями, ненадання переваги маршрутним транспортним засобам, у тому числі порушення правил руху і зупинки на смузі для маршрутних транспортних засобів, а так само порушення правил зупинки, стоянки, що створюють перешкоди дорожньому руху або загрозу безпеці руху тягнуть за собою накладення штрафу в розмірі тридцяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.
Згідно з приміткою до статті, суб`єктом правопорушення в цій статті є особа, яка керувала транспортним засобом у момент вчинення правопорушення, а в разі вчинення передбачених частинами першою - третьою цієї статті правопорушень у виді перевищення обмеження швидкості руху транспортних засобів, проїзду на заборонний сигнал регулювання дорожнього руху, порушення правил зупинки, стоянки, а також установленої для транспортних засобів заборони рухатися смугою для маршрутних транспортних засобів, тротуарами чи пішохідними доріжками, виїзду на смугу зустрічного руху, якщо зазначене правопорушення зафіксовано в автоматичному режимі, а також у разі порушення правил зупинки, стоянки транспортних засобів, якщо зазначене правопорушення зафіксовано в режимі фотозйомки (відеозапису), - відповідальна особа, зазначена у частині першій статті 14-2 цього Кодексу, або особа, яка ввезла транспортний засіб на територію України. У разі внесення змін до постанови про накладення адміністративного стягнення з підстав, встановлених абзацом третім частини першої статті 279-3 цього Кодексу, суб`єктом цього правопорушення може бути особа, яка керувала транспортним засобом у момент вчинення правопорушення, зафіксованого в автоматичному режимі або в режимі фотозйомки (відеозапису).
Стаття 14-2 КУпАП визначає, що адміністративну відповідальність за правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксовані в автоматичному режимі, або за порушення правил зупинки, стоянки, паркування транспортних засобів, зафіксовані в режимі фотозйомки (відеозапису) (за допомогою технічних засобів, що дають змогу здійснювати фотозйомку або відеозапис та функціонують згідно із законодавством про захист інформації в інформаційно-телекомунікаційних системах), несе відповідальна особа - фізична особа або керівник юридичної особи, за якою зареєстровано транспортний засіб, а в разі якщо до Єдиного державного реєстру транспортних засобів внесено відомості про належного користувача відповідного транспортного засобу, - належний користувач транспортного засобу, а якщо в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань відсутні на момент запиту відомості про керівника юридичної особи, за якою зареєстрований транспортний засіб, - особа, яка виконує повноваження керівника такої юридичної особи.
Відповідальна особа, зазначена у частині першій цієї статті, або особа, яка ввезла транспортний засіб на територію України, звільняється від відповідальності за адміністративні правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксовані в автоматичному режимі, або за порушення правил зупинки, стоянки, паркування транспортних засобів, зафіксовані в режимі фотозйомки (відеозапису), у випадках, передбачених статтею 279-3 цього Кодексу.
Примітка. Режим фотозйомки (відеозапису) передбачає здійснення уповноваженою посадовою особою фото/відеофіксації обставин порушення правил зупинки, стоянки або паркування транспортних засобів, а саме: дати, часу (моменту), місця розташування транспортного засобу по відношенню до нерухомих об`єктів та/або географічних координат, інших ознак наявності складу адміністративного правопорушення, передбаченого відповідною статтею Особливої частини цього Кодексу. При здійсненні фотозйомки обов`язковою є наявність не менше двох зображень транспортного засобу, отриманих з різних або протилежних ракурсів, а в разі фіксації порушення, що полягає у неоплаті вартості послуг з користування майданчиком для платного паркування в межах населеного пункту, в якому не впроваджена автоматизована система контролю оплати паркування, обов`язковою є наявність додаткового зображення (зображень), що фіксує відсутність документа про оплату послуг з користування майданчиком для платного паркування під лобовим склом транспортного засобу.
Згідно п.1 статті 247 КУпАП України обов`язковою умовою притягнення особи до адміністративної відповідальності є наявність події і складу адміністративного правопорушення. Наявність події і складу правопорушення доводиться шляхом надання доказів.
Положеннями статей 245, 251, 252, 280 Кодексу України про адміністративні правопорушення передбачено, що завданнями провадження в справах про адміністративні правопорушення є, зокрема, своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи.
Доказами в справі про адміністративне правопорушення є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.
Орган (посадова особа) оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю.
Орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, чи є підстави для передачі матеріалів про адміністративне правопорушення на розгляд громадської організації, трудового колективу, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.
Пунктом 24 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 23 грудня 2005 року №14 «Про практику застосування судами України законодавства у справах про деякі злочини проти безпеки дорожнього руху та експлуатації транспорту, а також про адміністративні правопорушення на транспорті» встановлено, що зміст постанови має відповідати вимогам, передбаченим статтями 283 та 284 КУпАП. У ній, зокрема, потрібно навести докази, на яких ґрунтується висновок про вчинення особою адміністративного правопорушення, та зазначити мотиви відхилення інших доказів, на які посилався правопорушник, чи висловлених останнім доводів.
Згідно з приписами ч.1 ст. 72 та ст. 73 КАС України доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.
Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування.
Як зазначалось вище, абзацом «и» пункту 15.9 Правил дорожнього руху, встановлено, що зупинка забороняється ближче 10 м від виїздів з прилеглих територій і безпосередньо в місці виїзду.
Частиною 3 статті 122 КУпАП встановлена відповідальність за порушення правил зупинки, стоянки, що створюють перешкоди дорожньому руху або загрозу безпеці руху, у вигляді накладення штрафу в розмірі тридцяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.
Тобто, задля висновку про наявність в діях особи складу адміністративного порушення, передбаченого ч. 3 ст. 122 КУпАП, а саме порушення правил зупинки, стоянки, що створюють перешкоди дорожньому руху або загрози дорожньому руху посадова особа, що розглянула справу про адміністративне правопорушення, мала пересвідчитись про те, що порушення правила зупинки потягло за собою створення перешкоди дорожньому руху або загрози дорожньому руху.
Відповідачем не надано належних та допустимих доказів на підтвердження вчинення позивачем порушення п. 15.9 «и» Правил дорожнього руху України, а саме зупинки транспортного засобу безпосередньо в місці виїзду з прилеглої території або ближче 10 метрів до нього, а також того, що такі дії спричинили створення перешкоди дорожньому руху чи загрозу безпеці руху. Відтак доводи позивача відповідачем не спростовано.
Оглянувши та проаналізувавши надані відповідачем відеозаписи, суд встановив, що зазначені матеріали не містять об`єктивних даних, які б беззаперечно підтверджували факт зупинки транспортного засобу позивача саме безпосередньо в місці виїзду з прилеглої території або на відстані менше 10 метрів від нього. Із відеозаписів неможливо чітко визначити межі виїзду з прилеглої території, а також фактичне розташування транспортного засобу відносно такого виїзду.
Крім того, будь-які вимірювання відстані працівниками поліції не проводилися, відповідні докази суду не надано. Також відеозапис не підтверджує наявності реальної перешкоди для руху інших учасників дорожнього руху.
За таких обставин надані відповідачем докази не можуть вважатися достатніми для підтвердження складу адміністративного правопорушення.
Відтак оскаржувана постанова серії ЕНА № 6239994 від 28.11.2025 винесена без з`ясування всіх обставин справи, а вказана у ній інформація не підтверджує факту здійснення позивачем адміністративного правопорушення відповідальність за яке передбачена ч. 3 ст. 122 КУпАП.
Отже, в суду відсутні підстави для формування висновку про наявність в діях позивача складу правопорушення, передбаченого ч. 3 ст.122 КУАП.
Оскільки оскаржувана постанова відповідачем прийнята без урахування усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення, тому вона являється необґрунтованою та підлягає скасуванню із закриттям справи про адміністративне правопорушення, через відсутність в діях позивача складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 122 КУпАП.
Відповідно до п.3 ч.3 ст.286 КУпАП за наслідками розгляду справи з приводу рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень у справах про притягнення до адміністративної відповідальності місцевий загальний суд як адміністративний має право скасувати рішення суб`єкта владних повноважень і закрити справу про адміністративне правопорушення.
За таких підстав суд дійшов висновку по наявність правових підстав для задоволення позову шляхом скасування постанови серії ЕНА № № 6239994 від 28.11.2025 про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ч. 3 ст. 122 КУпАП та закриття справи про адміністративне правопорушення.
Враховуючи, що позов підлягає задоволенню, суд вважає за необхідне стягнути на користь ОСОБА_1 за рахунок бюджетних асигнувань Департаменту патрульної поліції України в особі Управління патрульної поліції в Закарпатській області Департаменту патрульної поліції понесені ним судові витрати, пов`язані з поданням позову до суду, а саме судовий збір у розмірі 605,60 грн.
Керуючись ст.62 Конституції України, ст.ст.5,9,72,75-77,244-246,262,286,293,295 КАС України, ст.ст.33,122,245,251,252,258,268,280,283,287-289,293 КУпАП, суд-

у х в а л и в:
У задоволенні позову ОСОБА_1 до Департаменту патрульної поліції України в особі Управління патрульної поліції в Закарпатській області Департаменту патрульної поліції про скасування постанови в справі про адміністративне правопорушення – задовольнити.
Скасувати постанову ЕНА № 6239994 від 28.11.2025, винесену поліцейським 2 взвода 2 роти УПП Управління патрульної поліції в Закарпатській області сержантом поліції Зоречевим Олексієм Олександровичем, про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності, передбаченої ч. 3 ст. 122 КУпАП у виді штрафу в сумі 680,00 (шістсот вісімдесят гривень 00 копійок) грн.
Справу про адміністративне правопорушення відносно ОСОБА_1 за ч. 3 ст. 122 КУпАП- закрити.
Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань з Департаменту патрульної поліції України на користь ОСОБА_1 судові витрати в сумі 605,60 (шістсот п`ять гривень 60 копійок) грн.
Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана безпосередньо до Восьмого апеляційного адміністративного суду протягом десяти днів з дня його проголошення. 
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.
У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Учасники справи: 
Позивач: ОСОБА_1 , зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_1 ; РНКОПП: НОМЕР_2 .
Відповідач: Департаменту патрульної поліції України, місцезнаходження: 03048, м. Київ, вул. Ф.Ернста, буд.3, код ЄДРПОУ 40108646.

Суддя         І.О. Шепетко