ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД 
ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
вул. Володимира Винниченка 1, м. Дніпро, 49505
E-mail: inbox@dp.arbitr.gov.ua, тел. (056) 377-18-58, fax (056) 377-38-63

РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16.06.2026	м. Дніпро	Справа № 904/1021/26	

Господарський суд Дніпропетровської області у складі судді Татарчука В.О., за участю секретаря судового засідання Анділахай В.В., розглянувши за правилами загального позовного провадження у відкритому судовому засіданні справу:
За позовом Акціонерного товариства "Марганецький гірничо-збагачувальний комбінат" (Дніпропетровська обл., м. Марганець) 
до Товариства з обмеженою відповідальністю "Максіпром груп" (Дніпропетровська обл., м. Нікополь) 
про стягнення заборгованості 

Представники:
від позивача: Постоєнко М.М.;
від відповідача: не з`явився.
СУТЬ СПОРУ:
Акціонерне товариство "Марганецький гірничо-збагачувальний комбінат" звернулося до Господарського суду Дніпропетровської області з позовною заявою до Товариства з обмеженою відповідальністю "Максіпром груп" про стягнення заборгованості в загальному розмірі 1528985,58грн, з якої: 970518,19грн основного боргу, 447030,65грн інфляційних втрат, 111436,74грн трьох відсотків річних. Судові витрати по сплаті судового збору просить покласти на відповідача.
Позовні вимоги обґрунтовуються тим, що відповідач в порушення умов договору підряду №01/02-22 від 03.02.2022 не приступив до виконання підрядних робіт та не повернув отриманий аванс у сумі 970518,19грн.
Ухвалою Господарського суду Дніпропетровської області від 09.03.2026 прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі. Вирішено здійснювати розгляд справи за правилами загального позовного провадження. Підготовче засідання призначено на 07.04.2026.
06.04.2026 до канцелярії суду через систему "Електронний суд" від представника позивача надійшло клопотання про долучення до матеріалів справи копії листа Акціонерного товариства "Марганецький гірничо-збагачувальний комбінат" №120/1 від 24.01.2024 та доказ його поштового відправлення на адресу Товариства з обмеженою відповідальністю "Максіпром груп".
Ухвалою Господарського суду Дніпропетровської області від 07.04.2026 відкладено підготовче засідання на 28.04.2026.
Ухвалою Господарського суду Дніпропетровської області від 28.04.2026 закрито підготовче провадження та призначено справу до розгляду по суті на 26.05.2026.
У судове засідання 26.05.2026 сторони не забезпечили явку своїх представників, про дату, час і місце судового засідання повідомлялися належним чином.
Ухвалою Господарського суду Дніпропетровської області від 26.05.2026 відкладено розгляд справи по суті на 16.06.2026.
Відповідач відзив на позов не надав, про розгляд справи повідомлявся належним чином. 
З приводу дотримання прав відповідача під час розгляду даної справи судом, слід зазначити таке.
Господарським судом направлялися ухвали суду від 09.03.2026, 07.04.2026, 28.04.2026, 26.05.2026 на адресу відповідача, зазначену в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань, а саме: 53201, Дніпропетровська обл., Нікопольський р-н, м. Нікополь, вул. Героїв Чорнобиля, 106.
Однак, поштовий конверт з ухвалою суду від 09.03.2026 про прийняття позовної заяви до розгляду та відкриття провадження у справі за правилами загального позовного провадження, був повернутий працівниками поштового зв`язку з відміткою: "за закінченням терміну зберігання" (а.с. 38-40 том 1).
Згідно з положеннями частини шостої статті 242 Господарського процесуального кодексу України, днем вручення судового рішення є:
- день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про вручення судового рішення (пункт 3);
- день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про відмову отримати копію судового рішення чи відмітки про відсутність особи за адресою місцезнаходження, місця проживання чи перебування особи, повідомленою цією особою суду (пункт 4);
- день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про відмову отримати копію судового рішення чи відмітки про відсутність особи за адресою місцезнаходження, місця проживання чи перебування особи, яка зареєстрована у встановленому законом порядку, якщо ця особа не повідомила суду іншої адреси (пункт 5).
Порядок надання послуг поштового зв`язку, права та обов`язки операторів поштового зв`язку і користувачів послуг поштового зв`язку визначають Правила надання послуг поштового зв`язку, затверджені постановою Кабінету Міністрів України від 05.03.2009 №270, і які регулюють відносини між ними.
Відповідно до пунктів 116, 117 Правил надання послуг поштового зв`язку, у разі неможливості вручення одержувачам поштові відправлення зберігаються об`єктом поштового зв`язку місця призначення протягом одного місяця з дня їх надходження.
Поштові відправлення повертаються об`єктом поштового зв`язку відправнику у разі, зокрема, закінчення встановленого строку зберігання.
Суд зазначає, що у разі якщо ухвалу про вчинення відповідної процесуальної дії або судове рішення направлено судом рекомендованим листом за належною поштовою адресою, яка була надана суду відповідною стороною, за відсутності відомостей у суду про наявність у такої сторони інших засобів зв`язку та/або адреси електронної пошти, необхідність зазначення яких у процесуальних документах передбачена статтями 162, 165, 180 Господарського процесуального кодексу України, і судовий акт повернуто підприємством зв`язку з посиланням на відсутність (вибуття) адресата, відмову від одержання, закінчення строку зберігання поштового відправлення тощо, то необхідно вважати, що адресат повідомлений про вчинення відповідної процесуальної дії або про прийняття певного судового рішення у справі.
Встановлений порядок надання послуг поштового зв`язку, доставки та вручення рекомендованих поштових відправлень, строк зберігання поштового відправлення забезпечує адресату можливість вжити заходів для отримання такого поштового відправлення та, відповідно, ознайомлення з судовим рішенням.
Враховуючи відсутність в матеріалах справи підтверджень наявності порушень оператором поштового зв`язку вимог Правил надання послуг поштового зв`язку, суд вважає, що факт неотримання відповідачем поштової кореспонденції, якою суд, з додержанням вимог процесуального закону, надсилав ухвалу для вчинення відповідних дій за належною адресою та яка повернулася до суду у зв`язку з її неотриманням адресатом, залежав від волевиявлення самого адресата, тобто мав суб`єктивний характер та є наслідком неотримання адресатом пошти під час доставки за вказаною адресою і незвернення самого одержувача кореспонденції до відділення пошти для отримання рекомендованого поштового відправлення.
З огляду на правильність наявної в матеріалах справи адреси відповідача, враховуючи вищевикладені обставини, а також термін зберігання поштової кореспонденції відділенням поштового зв`язку і її повернення до суду "за закінченням терміну зберігання", суд дійшов висновку, що останнім днем строку для подання відзиву на позов необхідно вважати 13.04.2026 (11.04.2026, 12.04.2026 – вихідні дні), оскільки 27.03.2026 - день проставлення поштової відмітки про причину повернення конверту, яким направлялась відповідачу ухвала суду про перехід до розгляду справи за правилами загального позовного провадження за якою було зобов`язано надати відповідача відзив на позов.
Будь-яких клопотань про продовження зазначеного процесуального строку у порядку, передбаченому частиною другою статті 119 Господарського процесуального кодексу України, від відповідача до суду не надходило; поважних причин пропуску наведеного строку суду також не повідомлено.
Станом на 16.06.2026 відповідач відзив на позов не надав.
Згідно із частиною першою статті 118 Господарського процесуального кодексу України право на вчинення процесуальних дій втрачається із закінченням встановленого законом або призначеного судом строку.
Слід також зауважити, що кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних з вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій (частина третя статті 13 Господарського процесуального кодексу України).
При цьому, за змістом статті 2 Закону України "Про доступ до судових рішень" кожен має право на доступ до судових рішень у порядку, визначеному цим Законом. Усі судові рішення є відкритими та підлягають оприлюдненню в електронній формі.
Сторони у розумні інтервали часу мають вживати заходів, щоб дізнатися про стан відомого їм судового провадження, та зобов`язані сумлінно користуватися наданими їм процесуальними правами (рішення Європейського суду з прав людини від 03.04.2008 у справі "Пономарьов проти України").
Судом також враховано, що в силу вимог частини першої статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, кожен при вирішенні судом питання щодо його цивільних прав та обов`язків має право на судовий розгляд упродовж розумного строку.
Враховуючи предмет та підстави позову у даній справі, суд приходить до висновку, що матеріали справи містять достатньо документів, необхідних для вирішення спору по суті та прийняття обґрунтованого рішення. Відповідач мав достатньо часу для подання відзиву на позовну заяву, однак не зробив цього, будь-яких заперечень чи відомостей щодо викладених у позовній заяві обставин відповідачем до суду не надано.
Таким чином, суд вважає, що відповідач не скористався своїм правом на надання відзиву на позовну заяву та вважає можливим розглянути справу за наявними у ній матеріалами.
Положеннями пункту 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 04.11.1950, ратифікованої Верховною Радою України (Закон України від 17.07.1997 №475/97-ВР) встановлено, що кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення.
Розумним, зокрема, вважається строк, що є об`єктивно необхідним для виконання процесуальних дій, прийняття процесуальних рішень та розгляду і вирішення справи з метою забезпечення своєчасного (без невиправданих зволікань) судового захисту.
З огляду на практику Європейського суду з прав людини, критеріями розумних строків є: правова та фактична складність справи; поведінка заявника, а також інших осіб, які беруть участь у справі, інших учасників процесу; поведінка органів державної влади (насамперед суду); характер процесу та його значення для заявника.
Відповідно до пункту 10 частини третьої статті 2 Господарського процесуального кодексу України одним з основних засад господарського судочинства є розумність строків розгляду справи судом.
Враховуючи достатність часу, наданого учасникам справи для подання доказів, приймаючи до уваги принципи змагальності та диспозитивності господарського процесу, закріплені у статті 129 Конституції України та статтях 13, 14, 74 Господарського процесуального кодексу України, суд вважає, що ним були створені належні умови учасникам судового процесу в реалізації ними прав, передбачених Господарським процесуальним кодексом України, висловлення своєї правової позиції у спорі та надання відповідних доказів.
У судовому засіданні 16.06.2026 проголошено скорочене рішення суду.
Під час розгляду справи судом досліджені докази, наявні в матеріалах справи.
Дослідивши матеріали справи, заслухавши пояснення представника позивача, з`ясувавши фактичні обставини, сукупно оцінивши докази, які мають значення для справи, господарський суд,-
УСТАНОВИВ:
03.02.2022 між Акціонерним товариством "Марганецький гірничо-збагачувальний комбінат" (далі – замовник, позивач) та Товариством з обмеженою відповідальністю "Максіпром груп" (далі – підрядник, відповідач) укладено договір підряду №01/02-22 (далі – договір).
Згідно з пунктом 1.1 договору підрядник зобов`язується на об`єкті замовника, на свій ризик, якісно виконати необхідні роботи: "Влаштування фундаменту для насосної установки 20/16НС та монтаж металевого зумпфу. Балка Бабуріна", а замовник у свою чергу, зобов`язується приймати та вчасно оплачувати підряднику результати виконаних останнім робіт.
Відповідно до пункту 1.2 договору повне найменування, одиниця виміру, загальна кількість та вартість робіт, що доручаються до виконання підряднику визначаються сторонами у відповідній кошторисній документації котра є невід`ємною частиною даного договору.
Загальна вартість робіт за цим договором складає 1941036,38 (один мільйон дев`ятсот сорок одна тисяча 36 гривень 38 коп.) грн. з урахуванням ПДВ (пункт 2.2 договору).
Пункт 3.1 договору визначає, що строк виконання робіт до 30.04.2022 року за умови здійснення замовником своєчасної передоплати відповідно до пункту 5.1. Детальні строки по видам робіт визначаються сторонами в графіку виконання робіт, що є додатком до даного договору.
Згідно з пунктом 5.1 договору розрахунки за цим договором здійснюються замовником шляхом переказу коштів у гривнях в безготівковій формі на поточний рахунок підрядника, на наступних умовах:
5.1.1. Протягом 3 (трьох) робочих днів з дати підписання договору замовник здійснює передоплату на матеріали в розмірі 970518,19 (дев`ятсот сімдесят тисяч п`ятсот вісімнадцять гривень 19 коп.) грн з урахуванням ПДВ.
5.1.2. Решту суми в розмірі 970518,19 (дев`ятсот сімдесят тисяч п`ятсот вісімнадцять гривень 19 коп.)грн з урахуванням ПДВ замовник оплачує підряднику за фактично виконані роботи на підставі Акту приймання-передачі виконаних робіт, протягом 20 (двадцяти) календарних днів з дня підписання сторонами відповідного Акту приймання-передачі виконаних робіт.
Приписами пункту 10.1 договору встановлено, що цей договір набуває чинності з моменту його підписання обома сторонами і скріплення їх печатками. Термін дії договору закінчується 31.12.2022, але не раніше повного виконання сторонами своїх зобов`язань за даним договором.
Договір підписаний сторонами та скріплений їх печатками без зауважень та заперечень до нього.
Згідно зі статтею 204 Цивільного кодексу України правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним.
В матеріалах справи відсутні докази того, що договір визнавався недійсним в судовому порядку.
Між сторонами укладено Додаток №1 (договірна ціна), Додаток №2 (календарний графік виконання робіт), Додаток №3 (локальний кошторис, розрахунок загальновиробничих витрат), до договору (а.с. 16-23 том 1).
На виконання договору замовник сплатив на користь підрядника аванс у загальній сумі 970518,19грн, що підтверджується платіжною інструкцією №809 від 11.02.2022 (а.с. 24 том 1).
Як зазначає позивач, підрядник не приступив до виконання робіт, роботи у встановлений договором строк не виконав, отриману за договором передоплату не повернув.
З метою досудового врегулювання питання щодо повернення сплаченого за договором авансу позивачем була направлена на адресу відповідача вимога №3336/1 від 08.12.2023 про повернення передоплати (а.с. 25-27 том 1). Однак, підрядник не повернув аванс замовнику.
Зазначене і стало причиною виникнення спору.
Предметом доказування у справі є обставини щодо наявності/відсутності правових підстав для стягнення з відповідача сплаченого позивачем авансу за цим договором у сумі 970518,19грн, а також наявності/відсутності правових підстав для стягнення трьох відсотків річних та інфляційних втрат.
Дослідивши матеріали справи, оцінюючи подані позивачем докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному розгляді всіх обставин справи в їх сукупності, суд вважає, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню з наступних підстав.
Згідно зі статтею 11 Цивільного кодексу України підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини.
Відповідно до статті 626 Цивільного кодексу України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.
Правовідносини сторін у цій справі характерні для договору будівельного підряду, який підпадає під правове регулювання норм глави 61 Цивільного кодексу України.
Згідно зі статтею 837 Цивільного кодексу України за договором підряду одна сторона (підрядник) зобов`язується на свій ризик виконати певну роботу за завданням другої сторони (замовника), а замовник зобов`язується прийняти та оплатити виконану роботу. Договір підряду може укладатися на виготовлення, обробку, переробку, ремонт речі або на виконання іншої роботи з переданням її результату замовникові. До окремих видів договорів підряду, встановлених параграфами 2-4 цієї глави, положення цього параграфа застосовуються, якщо інше не встановлено положеннями цього Кодексу про ці види договорів.
Відповідно до статті 875 Цивільного кодексу України за договором будівельного підряду підрядник зобов`язується збудувати і здати у встановлений строк об`єкт або виконати інші будівельні роботи відповідно до проектно-кошторисної документації, а замовник зобов`язується надати підрядникові будівельний майданчик (фронт робіт), передати затверджену проектно-кошторисну документацію, якщо цей обов`язок не покладається на підрядника, прийняти об`єкт або закінчені будівельні роботи та оплатити їх.
Договір будівельного підряду укладається на проведення нового будівництва, капітального ремонту, реконструкції (технічного переоснащення) підприємств, будівель (зокрема житлових будинків), споруд, виконання монтажних, пусконалагоджувальних та інших робіт, нерозривно пов`язаних з місцезнаходженням об`єкта.
До договору будівельного підряду застосовуються положення цього Кодексу, якщо інше не встановлено законом.
Частиною четвертою статті 879 Цивільного кодексу України визначено, що оплата робіт провадиться після прийняття замовником збудованого об`єкта (виконаних робіт), якщо інший порядок розрахунків не встановлений за погодженням сторін.
За приписом частини другої статті 854 цього Кодексу підрядник має право вимагати виплати йому авансу лише у випадку та в розмірі, встановлених договором.
Аванс (попередня оплата) - це грошова сума, яка не забезпечує виконання договору, а є сумою, що перераховується згідно з договором наперед, у рахунок майбутніх розрахунків, зокрема, за товар який має бути поставлений, за роботи, які мають бути виконані. При цьому аванс підлягає поверненню особі, яка його сплатила, лише у випадку невиконання зобов`язання, за яким передавався аванс, незалежно від того, з чиєї вини це відбулося (аналогічна правова позиція викладена в постанові Великої Палати Верховного Суду від 22.09.2020 у справі №918/631/19, постанові Верховного Суду від 21.02.2018 у справі №910/12382/17).
До правовідносин з повернення невикористаної частини авансу за договором будівельного підряду не підлягає застосуванню стаття 1212 Цивільного кодексу України, а повернення авансу має відбуватись відповідно до вимог закону та договору. Подібні висновки наведені у постановах Великої Палати Верховного Суду від 26.06.2018 у справі №910/9072/17 (п. 6.9), Верховного Суду у складі суддів об`єднаної палати Касаційного господарського суду від 16 вересня 2022 року у справі №913/703/20.
За наданими позивачем доказами позивач-замовник відповідно до умов договору перерахував відповідачу-підряднику аванс у загальній сумі 970518,19грн за виконання робіт на визначеному договором об`єкті. 
Частиною першою статті 839 Цивільного кодексу України встановлено, що підрядник зобов`язаний виконати роботу, визначену договором підряду, із свого матеріалу і своїми засобами, якщо інше не встановлено договором.
Відповідно до частини другої статті 849 Цивільного кодексу України, якщо підрядник своєчасно не розпочав роботу або виконує її настільки повільно, що закінчення її у строк стає явно неможливим, замовник має право відмовитися від договору підряду та вимагати відшкодування збитків.
За змістом статей 843, 846 цього Кодексу у договорі підряду визначається ціна роботи або способи її визначення, строки виконання роботи або її окремих етапів.
Пункт 3.1 договору визначає, що строк виконання робіт до 30.04.2022 року за умови здійснення замовником своєчасної передоплати відповідно до пункту 5.1. Детальні строки по видам робіт визначаються сторонами в графіку виконання робіт, що є додатком до даного договору.
Згідно з частиною першою статті 530 Цивільного кодексу України якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).
Позивач зазначає, що свої зобов`язання за договором в частині перерахування на рахунок відповідача авансового платежу виконав, а відповідач в свою чергу не тільки не виконав роботи за договором, а і не приступив до виконання робіт.
Доказів протилежного матеріали справи не містять.
З огляду на викладене, відповідач є таким, що не виконав свої зобов`язання за договором, за яким передавався аванс.
За частиною першою статті 526 Цивільного кодексу України, зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.
За приписом частини другої статті 570 Цивільного кодексу України якщо не буде встановлено, що сума, сплачена в рахунок належних з боржника платежів, є завдатком, вона вважається авансом.
Виходячи із системного аналізу положень чинного законодавства аванс не виконує забезпечувальної функції, а є грошовою сумою, яку перераховують згідно з договором наперед у рахунок майбутніх розрахунків за товари (роботи, послуги), які мають бути отримані (виконані, надані). При цьому, у разі невиконання зобов`язання, за яким передавався аванс, незалежно від того, з чиєї вини це відбулося, аванс підлягає поверненню особі, яка його сплатила.
Подібний висновок викладено в постанові Верховного Суду від 21.02.2018 у справі №910/12382/17.
З матеріалів справи вбачається, що позивач листом №3336/1 від 08.12.2023 повідомив відповідача про необхідність повернення авансу в сумі 970518,19грн, сплаченого на його виконання.
Відповідач не надав ні доказів виконання робіт, ні повернення позивачу авансу в сумі 970518,19грн.
Господарський суд зазначає, що ані умовами укладеного між сторонами договору, ані положеннями чинного законодавства не визначено порядку та строку повернення суми попередньої оплати (авансу). За таких обставин до спірних правовідносин підлягають застосуванню положення частини другої статті 530 Цивільного кодексу України, відповідно до яких, боржник повинен виконати свій обов`язок у семиденний строк від дня пред`явлення вимоги кредитором.
При цьому для встановлення моменту виникнення у відповідача обов`язку з повернення авансового платежу суд враховує також нормативні строки пересилання поштових відправлень, визначені Нормативами і нормативними строками пересилання поштових відправлень, затвердженими наказом Міністерства інфраструктури України від 28.11.2013 №958, оскільки матеріали справи не містять належних доказів отримання відповідачем відповідної вимоги. Відтак початок перебігу строку виконання відповідачем обов`язку з повернення авансу визначається судом з урахуванням строку, необхідного для доставки поштового відправлення адресату, та семиденного строку, встановленого частиною другою статті 530 Цивільного кодексу України.
Дія Нормативів та нормативних строків поширюються на внутрішні та міжнародні поштові відправлення, що належать до універсальних послуг поштового зв`язку, а саме: послуги з пересилання простих поштових відправлень, реєстрованих листів, у тому числі з оголошеною цінністю, масою до 2 кілограмів, посилок без оголошеної цінності масою до 10 кілограмів, відправлень для сліпих масою до 7 кілограмів (пункт 2 розділу І Нормативів). 
Приписами підпункту 2 пункту 2 розділу II Нормативів встановлено, що нормативні строки пересилання внутрішніх поштових відправлень, що належать до універсальних послуг поштового зв`язку, операторами поштового зв`язку (без урахування вихідних днів об`єктів поштового зв`язку) у межах області та між обласними центрами України (у тому числі для міст Києва, Сімферополя, Севастополя) - Д + 3. Де Д - день подання поштового відправлення до пересилання в об`єкті поштового зв`язку, поштоматі або опускання простого листа чи поштової картки до поштової скриньки до початку останнього виймання; 2, 3, 4, 5 - кількість днів, протягом яких пересилається поштове відправлення.
Матеріали справи містять документальні докази направлення позивачем відповідачу рекомендованою кореспонденцією листа-вимоги №3336/1 від 08.12.2023. Надіслано - 11.12.2023 (а.с. 25, 26 том 1)
З урахуванням вищезазначеного та положень статті 530 Цивільного кодексу України відповідач повинен був повернути суму авансу 22.12.2023, прострочення з 23.12.2025.
За таких обставин вимога позивача про стягнення з відповідача авансу в сумі 970518,19грн є правомірною та такою, що підлягає задоволенню.
Окрім вимоги про стягнення авансу позивач просить стягнути з відповідача три відсотки річних в сумі 111436,74грн за загальний період з 01.05.2022 по 26.02.2026 та інфляційні втрати в розмірі 447030,65грн за період з травня 2022 року по січень 2026 року (а.с. 3 – зворотня сторінка аркушу 4 том 1).
Відповідно до статті 610 Цивільного кодексу України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).
Згідно з частиною першою статті 611 Цивільного кодексу України у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом.
На підставі статті 625 Цивільного кодексу України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.
При перевірці розрахунку трьох відсотків річних господарським судом встановлено, що позивачем не вірно визначено початок строку прострочення зобов`язання з повернення авансу. Відповідно до статті 253 Цивільного кодексу України необхідно здійснювати нарахування з 23.12.2025.
З огляду на викладене, з урахуванням дати виникнення у відповідача грошового зобов`язання перед позивачем та меж позовних вимог, правомірними є позовні вимоги про стягнення з відповідача трьох відсотків річних у розмірі 63495,81грн за загальний період з 23.12.2023 по 26.02.2026.
Господарським судом здійснено перевірку розрахунку інфляційних втрат та встановлено, що позивачем при розрахунку допущено ті ж самі порушення, що і при розрахунку трьох відсотків річних.
З огляду на викладене, з урахуванням дати виникнення у відповідача грошового зобов`язання перед позивачем та меж позовних вимог, правомірними є позовні вимоги про стягнення з відповідача інфляційних втрат у розмірі 210986,72грн за загальний період з 23.12.2023 по 26.02.2026.
Відповідно до частини першої статті 74 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.
Належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування.
Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.
Обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.
Докази, одержані з порушенням закону, судом не приймаються. Достовірними є докази, створені (отримані) за відсутності впливу, спрямованого на формування хибного уявлення про обставини справи, які мають значення для справи.
Наявність обставини, на яку сторона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, вважається доведеною, якщо докази, надані на підтвердження такої обставини, є більш вірогідними, ніж докази, надані на її спростування.
Питання про вірогідність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання (статті 76-79 Господарського процесуального кодексу України).
Відповідно до статті 86 Господарського процесуального кодексу України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.
Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також вірогідність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.
Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).
За таких обставин законними й обґрунтованими є вимоги позивача про стягнення з відповідача заборгованості у загальній сумі 1245000,72грн, з якої: 970518,19грн - основного боргу, 63495,81грн – трьох відсотків річних, 210986,72грн - інфляційних втрат.
Відповідно до статті 129 Господарського процесуального кодексу України у разі часткового задоволення позову всі судові витрати покладаються на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.
За таких обставин судовий збір покладається на відповідача у сумі 14940,01грн.
Керуючись статтями 2, 73, 74, 76, 77– 79, 86, 91, 129, 233, 238, 240, 241, 328, 331 Господарського процесуального кодексу України, суд, –
ВИРІШИВ:
Позовні вимоги Акціонерного товариства "Марганецький гірничо-збагачувальний комбінат" до Товариства з обмеженою відповідальністю "Максіпром груп" про стягнення заборгованості в загальному розмірі 1528985,58грн, з якої: 970518,19грн основного боргу, 447030,65грн інфляційних втрат, 111436,74грн трьох відсотків річних – задовольнити частково.
Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю "Максіпром груп" (53201, Дніпропетровська обл., Нікопольський р-н, м. Нікополь, вул. Героїв Чорнобиля, 106, ідентифікаційний код 38167697) на користь Акціонерного товариства "Марганецький гірничо-збагачувальний комбінат" (53400, Дніпропетровська обл., м. Марганець, вул. Єдності, буд. 62, ідентифікаційний код 00190911) 970518,19грн - основного боргу, 210986,72грн - інфляційних втрат, 63495,81грн - трьох відсотків річних та 14940,01грн - витрат по сплаті судового збору.
Відмовити в задоволенні позовних вимог в частині стягнення з Товариства з обмеженою відповідальністю "Максіпром груп" на користь Акціонерного товариства "Марганецький гірничо-збагачувальний комбінат" ?236043,93грн - інфляційних втрат, ?47940,93грн? - трьох відсотків річних.
Видати наказ після набрання рішенням законної сили.
Рішення суду може бути оскаржене протягом двадцяти днів з дня підписання рішення шляхом подання апеляційної скарги до Центрального апеляційного господарського суду.
Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано.
У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повне рішення складено: 25.06.2026.

Суддя В.О. Татарчук