ПОСТАНОВА 
Іменем України

29 квітня 2026 року         м. Кропивницький

справа № 398/3694/25
провадження № 22-ц/4809/831/26 

Кропивницький апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати у цивільних справах: 

головуючий суддя - Дьомич Л. М. (суддя-доповідач), 

судді - Карпенко О. Л., Письменний О. А.,
за участю секретаря судового засідання Соловйової І. О.,

позивач - ОСОБА_1 ,

відповідач - ОСОБА_2 ,

треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору - Виконавчий комітет Бучанської міської ради Київської області як орган опіки та піклування, Виконавчий комітет Приютівської селищної ради Олександрійського району Кіровоградської області як орган опіки та піклування,

розглянув у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , за участю третіх осіб, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору: Виконавчого комітету Бучанської міської ради Київської області як органу опіки та піклування, Виконавчого комітету Приютівської селищної ради Олександрійського району Кіровоградської області як органу опіки та піклування, про позбавлення батьківських прав, за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Олександрійського міськрайонного суду Кіровоградської області від 28 січня 2026 року (суддя Авраменко О. В.).

В С Т А Н О В И В :

У червні 2025р адвокат Шенвченко Н.В., яка діє в інтересах позивачки ОСОБА_1 ( ОСОБА_1 ) звернулася до Олександрійського міськрайонного суду Кіровоградської області з позовом до ОСОБА_2 , яким просить:
- позбавити батьківських прав відносно малолітньої доньки ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 . 

Вимоги обґрунтовує наступним. 
Сторони з 17.07.2014 року по травень 2021 перебували у зареєстрованому шлюбі. 

Мають спільну доньку - ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 . 

З травня 2021 року відповідач виїхав з будинку, де проживали сім`єю подружжя та з того часу матеріально не допомагає, дочку не утримує. 

Рішенням суду від 17.04.2024 року з відповідача на корись позивачки стягуються аліменти на утримання дитини. 

Хоча з відповідача і стягуються аліменти, однак інші обов`язки батька він не виконує, дитиною не цікавиться, додатково матеріальної допомоги на утримання не надає, не піклується про фізичний і духовний розвиток, не спілкується з дочкою взагалі. 

У зв`язку з самоусуненням відповідача від виконання батьківських обов`язків, позивачка просить позбавити його батьківських прав відносно дочки.

Відзив на позовну заяву
03.09.2025 року представником відповідача - адвокатом Дьорко А.М. подано відзив на позовну заяву, яким просить відмовити у задоволенні позову.
Вказує, що ОСОБА_2 бажає спілкуватись з донькою, але позивач перешкоджає йому, так як заблокувала засоби зв`язку. 
Через незадовільний матеріальний стан, відповідач не взмозі їздити до дитини, займатися її розвитком та спілкуватися. Він є особою з інвалідністю 3-ї групи з дитинства по слуху, не має можливості працевлаштуватися. Аліменти належно сплачує за судовим рішенням на утримання доньки.
Обставини, що вказані в позові, не становлять підставу позбавлення відповідача батьківських прав, що передбачені ст. 164 СК. 
Відповідь на відзив
09.09.2025 року представник позивачки - адвокат Шевченко Н.В. подала відповідь на відзив, в якій зазначила, що починаючи з 2021 року відповідач жодного разу ні усно, ні письмово не спілкувався з дитиною, самоусунувся від виконання своїх обов`язків. 
Фізично відповідач може працювати, а відтак додатково допомагати дитині, однак веде асоціальний спосіб життя, що зовсім не сприяє формуванню у дитини образа батька.
Заперечення на відповідь на відзив
29.09.2025 року представник відповідача - адвокат Дьорко А.М. подав заперечення на відповідь на відзив, в яких зазначив, що посилання позивача на алкогольну залежність відповідача та ведення асоціального способу життя, не відповідає дійсності. 
Позбавлення батьківських прав є винятковою мірою, яка тягне за собою правові наслідки як для батька, так і для дитини та може застосовуватись лише при наявності вини у діях відповідача. 
Судове рішення
Рішенням Олександрійського міськрайонного суду Кіровоградської області від 28 січня 2026 року відмовлено у задоволенні позову ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 до ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмету спору: Виконавчий комітет Бучанської міської ради Київської області, як орган опіки та піклування, Виконавчий комітет Приютівської селищної ради Олександрійського району Кіровоградської області, як орган опіки та піклування про позбавлення батьківських прав.
Суд виснував, що позивачем не надані беззаперечні докази винної поведінки та свідомого нехтування своїми обов`язками відповідачем, які б свідчили про його свідоме ухилення від виховання дитини, а відтак не доведено виключних обставини, які б доводили про наявність передбачених законом підстав для позбавлення батьківських прав.
Апеляційна скарга
Не погоджуючись з судовим рішенням, позивачка  ОСОБА_1 в апеляційні скарзі просить про скасування рішення Олександрійського міськрайонного суду Кіровоградської області від 28 січня 2026 року та ухвалити нове рішення, яким задовольнити позовні вимоги повністю.
В обґрунтування оскарження вказує, що суд першої інстанції безпідставно не прийняв до уваги суттєві докази у справі на предмет обгрунтованості вимог, а саме висновок виконавчого комітету Бучанської міської ради, як органу опіки та піклування, за яким доцільним є позбавлення батьківських прав ОСОБА_2 відносно малолітньої дочки ОСОБА_5 ІНФОРМАЦІЯ_7. 
Більш того, не врахував думку дитини, яка підтвердила про відсутність будь-яких зв`язків з батьком. Фактично такий зв`язок є лише правовим, відповідач самоусунувся від виконання батьківських обов`язків, що безпідставно не враховано судом при вирішення спору.
Відзив
Не погоджуючись з доводами апеляційного оскарження, представник відповідача адвокат Дьорко А.М. просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін. 
В обґрунтування заперечення вказує, що з наданих позивачкою до суду першої інстанції доказів, які долучені до позовної заяви, не вбачається того, що відповідач винний в умисному ухиленні від виконання його батьківських обов`язків. Позивачка дійшла висновку, що відповідач ухиляється від виконання батьківських обов`язків, лише на припущеннях та обмежилася загальними фразами. 
Суд першої інстанції зробив правильний висновок, що висловлене у суді малолітньою ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , бажання позбавити батька батьківських прав, саме по собі не свідчить про ухилення відповідача від виконання батьківських обов`язків та наявність підстав для позбавлення батьківських прав відносно доньки. 
Рух справи
Апеляційна скарга ОСОБА_1 на рішення Олександрійського міськрайонного суду Кіровоградської області від 28 січня 2026 року надійшла 17 лютого 2026 року. У цей же день ухвалою суду витребувані матеріали справи з місцевого суду.
Ухвалою Кропивницького апеляційного суду від 04 березня 2026 року відкрито апеляційне провадження у справі за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Олександрійського міськрайонного суду Кіровоградської області від 28 січня 2026 року; встановлено строк для подання відзиву на апеляційну скаргу.
Ухвалою Кропивницького апеляційного суду від 17 березня 2026 року справу за апеляційною скаргою  ОСОБА_1 на рішення Олександрійського міськрайонного суду Кіровоградської області від 28 січня 2026 року призначено до розгляду в Кропивницькому апеляційному суді на 29 квітня 2026 року о 12 годині 00 хвилин.
Ухвалою Кропивницького апеляційного суду від 27 березня 2026 року клопотання ОСОБА_2 про участь у судовому засіданні в режимі відеоконференції в приміщенні суду задоволене. Забезпечена участь відповідача ОСОБА_2 та представника відповідача - адвоката Дьорка Андрія Мирославовича у судовому засіданні у справі № 398/3694/25 за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Олександрійського міськрайонного суду Кіровоградської області від 28 січня 2026 року, що призначене на 29 квітня 2026 року о 12 годині 00 хвилин, в режимі відеоконференції. Доручено Олександрійському міськрайонному суду Кіровоградської області забезпечити проведення судового засідання у справі № 398/3694/25 за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Олександрійського міськрайонного суду Кіровоградської області від 28 січня 2026 року, що призначене на 29 квітня 2026 року о 12 годині 00 хвилин, в режимі відеоконференції за участю відповідача ОСОБА_2 та представника відповідача - адвоката Дьорка Андрія Мирославовича.

Ухвалою від 09 квітня 2026 року клопотання ОСОБА_1 , в інтересах якої діє адвокат Шевченко Наталія Вікторівна, про участь у судовому засіданні в режимі відеоконференції задоволене. 

Забезпечена участь ОСОБА_1 та представника ОСОБА_1 - адвоката Шевченко Наталії Вікторівниу судовому засіданні у справі № 398/3694/25 за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Олександрійського міськрайонного суду Кіровоградської області від 28 січня 2026 року, що призначене на 29 квітня 2026 року о 12 годині 00 хвилин, в режимі відеоконференції.

Доручено Ірпінському міському суду Київської області забезпечити проведення судового засідання у справі № 398/3694/25 за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Олександрійського міськрайонного суду Кіровоградської області від 28 січня 2026 року, що призначене на 29 квітня 2026 року о 12 годині 00 хвилин, в режимі відеоконференції за участю ОСОБА_1 та представника ОСОБА_1 - адвоката Шевченко Наталії Вікторівни.

Протоколом повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 29.04.2026, відбулася заміна члена колегії суддів, замість судді Дуковського О.Л., визначено членом колегії суддя Карпенко О.Л. 
Позиція сторін
Сторони належним чином повідомлені про судовий розгляд.
Позивачка/апелянт ОСОБА_1., яка надавала в суді пояснення за допомогою перекладача Удодової В.В., залученої за клопотанням сторони судом з дотриманням процедури визначеної процесуальним законом, та її представник адвокат Шевченко Н.В. підтримала мотиви оскарження, наполягали на задоволенні апеляційної скарги.
Представник відповідача адвокат Дьорко А.М. заперечував мотиви оскарження, просив про незмінність судового рішення.
Представник ПРИЮТІВСЬКОЇ СЕЛИЩНОЇ РАДИ ОЛЕКСАНДРІЙСЬКОГО РАЙОНУ КІРОВОГРАДСЬКОЇ ОБЛАСТІ КОЛОМІЙЦЕВ АНДРІЙ ОЛЕКСАНДРОВИЧ подав до апеляційного суду клопотання 01 квітня 2026 року, яким просить судове засідання по цивільній справі провести без участі представника третьої особи виконавчого комітету Приютівської селищної ради, за наслідком розгляду відмовити апелянту в задоволені апеляційної скарги та залишити рішення суду першої інстанції без змін. 
Неявка сторін, належних чином повідомлених про судовий розгляд, не перешкоджає слуханню справи, ст. 372 ЦПК.
Позиція апеляційного суду
Відповідно до ч. 1, 4 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.
Відповідно до частин 1, 2, 4 та 5 ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.
Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.
При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.
Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
Переглянувши справу в межах доводів та вимог апеляційної скарги за наявними у ній доказами, колегія суддів апеляційного суду дійшла висновку, що рішення суду першої інстанції відповідає зазначеним нормам закону, а тому вимоги апеляційної скарги не підлягають задоволенню. 
Обставини встановлені судом
З 17 липня 2014 року позивач перебувала у шлюбі з ОСОБА_2 , який розірвано на підставі рішенням Києво-Святошинського районного суду Київської області від 24.10.2023 року (а. с. 6 - 9).
ОСОБА_2 є батьком, а ОСОБА_6 - матір`ю ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_4 (а. с. 5, 216 - 217).
Рішенням Києво-Святошинського районного суду Київської області від 17.04.2024 року з відповідача на користь позивача стягнуто аліменти на утримання дитини ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , у розмірі 1/4 частки всіх видів заробітку (доходу), але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму щомісячно до досягнення дитиною повноліття, починаючи з 17 січня 2024 року (а. с. 10 - 13).
Сторони є особами з інвалідністю з дитинства ІІІ групи по слуху, що підтверджується відповідними медичними документами та пенсійними посвідченнями, періодично проходять відповідне лікування. Відповідач має хронічну двобічну сенсоневральну приглухуватість IV ступеня, хворіє з дитинства, стан слуху «глухий» (а. с. 100, 119 - 125, 150 - 156).
З довідки №5 від 17.12.2024 року, виданої Мироцьким старостинським округом Бучанської міської ради вбачається, що ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_5 та ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , зареєстровані за адресою: АДРЕСА_1 (а. с. 14).
Відповідно до довідки №18 від 05.05.2025 року, виданої Комунальним закладом «Мироцька гімназія №12» Бучанської міської ради Київської області,  ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , навчається з 01.09.2023 по теперішній час в Комунальному закладі «Мироцька гімназія №12» Бучанської міської ради Київської області. Мати бере активну участь у вихованні доньки, а батько - у вихованні доньки участі не приймає та за два роки жодного разу у школі не з`явився (а. с. 19).
Згідно з характеристикою спортивного клубу «ІНФОРМАЦІЯ_8» ФОП «ОСОБА_9», ОСОБА_7 відвідує секцію з 2023 року та за час навчання зарекомендувала себе, як здібна, сумлінна і наполеглива спортсменка. Має багато відзнак та нагород за високі спортивні досягнення. Виділяється в спортивному колективі своєю наполегливістю та відповідальністю. Користується повагою у тренерів та однолітків. Велику увагу вихованню та навчанню доньки приділяє мати та бабуся. Повністю цікавляться її проблемами та успіхами у спорті. Активні вболівальниці та помічники в організації тренувального та змагального процесів (а. с. 20).
У декларації про вибір лікаря, який надає первинну медичну допомогу законним представником ОСОБА_4 зазначено позивачку (а. с. 21, 22).
06.12.2024 року виконавчим комітетом Бучанської міської ради було прийнято рішення №6140 «Про визначення місця проживання малолітньої ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 » та визначено місце проживання ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 разом з матір`ю ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_5 за адресою: АДРЕСА_1 та затверджено відповідний висновок, відповідно до якого було визнано за доцільне визначити місце проживання малолітньої ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 з матір`ю ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_5 . Зобов`язано батьків ОСОБА_2 та ОСОБА_1 не перешкоджати один одному в участі у вихованні спільної дитини (а. с. 15 - 16).
Виконавчий комітет Бучанської міської ради, як орган опіки та піклування, надав висновок, в якому вважає за доцільне позбавлення батьківських прав ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_6 ,відносно дитини ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 . Обґрунтовуючи такий висновок, орган опіки та піклування посилався на те, що малолітня ОСОБА_5 повідомила, що з батьком не спілкується, він жодного разу не телефонував їй, не приїздив, не вітав зі святами, взагалі не цікавиться її успіхами, здоров`ям, навчанням тощо. Зі слів ОСОБА_1 батько дитини ОСОБА_2 постійно зловживає алкогольні напої, після розлучення участі у вихованні доньки не бере, життям та розвитком доньки не цікавився. ОСОБА_2 на засідання комісії не з`явився, хоча про дату та час засідання був повідомлений заздалегідь належним чином, причини неявки не повідомив. Зазначені обставини свідчать про небажання ОСОБА_2 виконувати батьківські обов`язки, покладені на нього чинним законодавством (а. с. 17 - 19).
З довідки №192 від 09.07.2025 року, виданої виконавчим комітетом Приютівської селищної ради Олександрійського району Кіровоградської області вбачається, що ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_6 зареєстрований та проживає в АДРЕСА_2 . На момент видачі довідки не працює, в центрі зайнятості на обліку не перебуває, має інвалідність 3-ї групи, інвалід з дитинства, проживає разом з матір`ю, схильний до вживання алкогольних напоїв, скарг та нарікань на поведінку в старостат не надходили (а. с. 94).
Відповідно до акту обстеження умов проживання, складеного Службою у справах дітей Приютівської селищної ради, провести обстеження умов проживання ОСОБА_2 та поспілкуватись з ним членам комісії не вдалось через те, що він має вади слуху. Матері, яка допомагає йому спілкуватись з людьми, на день проведення огляду вдома не було (а. с. 95).
Відповідно до довідки Пенсійногофонду України Форми ОК-7, ОСОБА_2 , за період з січня 2011 року по серпень 2022 рік включно, офіційно був працевлаштований та отримував заробітну плату (а. с. 117 - 118).
Норми права застосовані судом
Згідно з ст. 165 СК України право на звернення до суду з позовом про позбавлення батьківських прав мають один з батьків, опікун, піклувальник, особа, в сім`ї якої проживає дитина, заклад охорони здоров`я, навчальний або інший дитячий заклад, в якому вона перебуває, орган опіки та піклування, прокурор, а також сама дитина, яка досягла чотирнадцяти років.
Відповідно до ч. 8 ст. 7 СК України, регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим врахуванням інтересів дитини.
Статтею 3 Конвенції про права дитини від 20.11.1989 року визначено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Держави-учасниці зобов`язуються забезпечити дитині такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов`язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом, і з цією метою вживають всіх відповідних законодавчих і адміністративних заходів.
У статтях 9, 27 Конвенції про права дитини від 20.11.1989 року зазначено, що держави-учасниці поважають право дитини, яка розлучається з одним чи обома батьками, підтримувати на регулярній основі особисті відносини і прямі контакти з обома батьками, за винятком випадків, коли це суперечить найкращим інтересам дитини. Батько (-ки) або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини.
Статтями 8, 11, 12 Закону України «Про охорону дитинства» визначено, що кожна дитина має право на рівень життя достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного та соціального розвитку.
Сім`я є природним середовищем для фізичного, духовного, інтелектуального, культурного, соціального розвитку дитини, її матеріального забезпечення і несе відповідальність за створення належних умов для цього. Батько і мати мають рівні права та обов`язки щодо своїх дітей. Предметом основної турботи та основним обов`язком батьків є забезпечення інтересів своєї дитини.
Виховання в сім`ї, є першоосновою розвитку особистості дитини. На кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати - юність дитини, готувати її до самостійного життя та праці.
Статтею 51 Конституції України передбачений обов`язок батьків утримувати дітей до їх повноліття. Також вказаною статтею Конституції України встановлено, що сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою.
Підстави позбавлення батьківських прав передбачені частиною першою статті 164 Сімейного кодексу України.
Зокрема, п. 2 ч. 1 ст. 164 СК України визначено, що мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він ухиляються від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини.
Тлумачення пункту 2 частини першої статті 164 СК України дозволяє зробити висновок, що ухилення від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини може бути підставою для позбавлення батьківських прав лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками.
Позбавлення батьківських прав є виключною мірою, яка тягне за собою серйозні правові наслідки як для батька (матері), так і для дитини (ст. 166 СК України).
У постанові Верховного Суду від 29.09.2021 року у справі №459/3411/18 (провадження №61-10531св21) зазначено, що ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. Суд на перше місце ставить «якнайкращі інтереси дитини», оцінка яких включає знаходження балансу між усіма елементами, необхідними для прийняття рішення. Позбавлення батьківських прав є виключною мірою, правові наслідки позбавлення батьківських прав визначеностаттею 166 СК України. Позбавлення батьківських прав допускається лише тоді, коли змінити поведінку батьків у кращий бік неможливо, і лише за наявності вини у діях батьків».
У постанові Верховного Суду від 09.11.2020 у справі №753/9433/17 (провадження №61-3462св20) зазначено, що позбавлення батьківських прав є крайнім заходом, суд може у виняткових випадках при доведеності винної поведінки когось із батьків або їх обох з урахуванням її характеру, особи батька і матері, а також інших конкретних обставин справи відмовити в задоволенні позову про позбавлення цих прав, попередивши відповідача про необхідність змінити ставлення до виховання дитини (дітей) і поклавши на органи опіки та піклування контроль за виконанням ним батьківських обов`язків.
Правовий висновок про те, що позбавлення батьківських правє крайнім заходом, який необхідно розглядати як виключний і надзвичайний спосіб впливу на недобросовісних батьків також викладено в постановах Верховного Суду від 29.07.2021 у справі №686/16892/20, від 07.12.2022 у справі №562/2695/20, від 03.08.2022 у справі №306/7/20, від 11.01.2023 у справі №461/7447/17.
Відповідно до ч. 1 ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини»суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.
Європейський суд з прав людини у справі «Хант проти України» від 07 грудня 2006 року (заява № 31111/04) наголошував на тому, що питання сімейних відносин має ґрунтуватися на оцінці особистості заявника та його поведінці. Факт заперечення заявником проти позову про позбавлення його батьківських прав також може свідчити про його інтерес до дитини (параграф 57, 58).
У справі «Мамчур проти України» (заява № 10383/09) від 16 липня 2015 року Європейський суд з прав людини зауважував, що оцінка загальної пропорційності будь-якого вжитого заходу, що може спричинити розрив сімейних зв`язків, вимагатиме від судів ретельної оцінки низки факторів та залежно від обставин відповідної справи вони можуть відрізнятися. Проте основні інтереси дитини є надзвичайно важливими. При визначенні основних інтересів дитини у кожному конкретному випадку необхідно враховувати дві умови: по-перше, у якнайкращих інтересах дитини буде збереження її зв`язків із сім`єю, крім випадків, коли сім`я виявляється особливо непридатною або явно неблагополучною; по-друге, у якнайкращих інтересах дитини буде забезпечення її розвитку у безпечному, спокійному та стійкому середовищі, що не є неблагополучним (параграф 100).
Суд враховує, що розірвання сімейних зав`язків означає позбавлення дитини її коріння, а це можна виправдати лише за виняткових обставин (рішення Європейського суду з прав людини від 18 грудня 2008 року у справі Савіни проти України, пункт 49).
Згідно із ч. 1 і ч. 3 ст. 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень, надавши докази відповідно до вимог ст. ст. 76 - 82 ЦПК.
Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Збирання доказів у цивільних справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд має право збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи лише у випадках, коли це необхідно для захисту малолітніх чи неповнолітніх осіб або осіб, які визнані судом недієздатними чи дієздатність яких обмежена, а також в інших випадках, передбачених цим Кодексом.
Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи (ч. 1 ст. 76 ЦПК України). Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення (ч. ч. 1, 2 ст. 77 ЦПК України).
Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування (ч. 2 ст. 78 ЦПК України). Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання (ст. 80 ЦПК України). Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватись на припущеннях (ч. ч. 1, 5, 6 ст. 81 ЦПК України).
Статтею 83 ЦПК України встановлено, що сторони та інші учасники справи подають докази у справі безпосередньо до суду. Позивач повинен подати докази разом з поданням позовної заяви. 
Мотиви апеляційного суду
Спір у даній справі порушений позивачкою про позбавлення батьківських прав відповідача ОСОБА_8 відносно спільної малолітньої доньки ОСОБА_5 ІНФОРМАЦІЯ_4 , яка проживає з 2021 року лише з матір`ю. Як стверджує позивачка, батько усунувся від спілкування, піклування, додаткового утримання, розвитку та виховання дочки. Жодних дій, на реалізацію своїх обов`язків, не здійснює.
Відповідач заперечує та не погоджується з мотивами позову, наполягає, що саме позивачка створила умови та сприяє неможливості спілкування йому з дочкою.
Суд першої інстанції не встановив підставності позбавлення відповідача батьківських прав, здійснив вмотивований висновок про відмову в задоволенні позову, з яким повністю погоджується колегія суддів.
Апеляційний суд, переглядаючи справу в межах та доводах оскарження, зазначає наступне.
Відповідно до ч. 3 ст. 51 Конституції України сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою.
Забезпечення найкращих інтересів дитини це дії та рішення, що спрямовані на задоволення індивідуальних потреб дитини відповідно до її віку, статі, стану здоров`я, особливостей розвитку, життєвого досвіду, родинної, культурної та етнічної належності. 
Кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку (ч. 1 ст. 8 Закону України «Про охорону дитинства»).
Згідно з приписами ст. 11 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на піклування батьків.
У батьків є обов`язок по відношенню до дитини, нормативно закріплений.
Виховання в сім`ї є першоосновою розвитку особистості дитини. На кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці (ч. 1 ст. 12 Закону України «Про охорону дитинства»).
Дитина має бути забезпечена можливістю здійснення її прав, установлених Конституцією України, Конвенцією про права дитини від 20.11.1989, ратифікованою постановою Верховної Ради України від 27.02.1991 № 789-XII (далі - Конвенція про права дитини), іншими міжнародними договорами України, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України (ч. 7 ст. 7 СК України).
Жінка та чоловік мають рівні права й обов`язки у сімейних відносинах, шлюбі та сім`ї. Дитина має бути забезпечена можливістю здійснення її прав, установлених Конституцією України, Конвенцією про права дитини, іншими міжнародними договорами України, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України. Регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини (ч. ч. 6 - 8 ст. 7 СК України).
Згідно з ч. ч. 1 - 4 ст. 150 СК України батьки зобов`язані виховувати дитину в дусі поваги до прав та свобод інших людей, любові до своєї сім`ї та родини, свого народу, своєї Батьківщини, піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток, забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя, поважати дитину.
Здійснення батьками своїх прав та виконання обов`язків мають ґрунтуватися на повазі до прав дитини та її людської гідності (ч. 1 ст. 155 СК України).
Відповідно до ст. 165 СК України право на звернення до суду з позовом про позбавлення батьківських прав мають один з батьків, опікун, піклувальник, особа, в сім`ї якої проживає дитина, заклад охорони здоров`я, навчальний або інший дитячий заклад, в якому вона перебуває, орган опіки та піклування, прокурор, а також сама дитина, яка досягла чотирнадцяти років.
Підстави позбавлення батьківських прав передбачені ч. 1 ст. 164 СК України. Зокрема, п. 2 ч. 1 ст. 164 СК України визначено, що мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він ухиляються від виконання своїх обов`язків щодо виховання дитини та/або забезпечення здобуття нею повної загальної середньої освіти.
Тлумачення п. 2 ч. 1 ст. 164 СК України дозволяє зробити висновок, що ухилення від виконання обов`язків по вихованню дитини може бути підставою для позбавлення батьківських прав лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками.
Ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти.
Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками.
Позбавлення батьківських прав є винятковою мірою, яка тягне за собою серйозні правові наслідки як для батька (матері), так і для дитини (ст. 166 СК України). Позбавлення батьківських прав допускається лише тоді, коли змінити поведінку батьків у кращу сторону неможливо, і лише при наявності вини у діях батьків.
Відповідно до ч. 1 ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують при розгляді цієї категорії справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.
У ч. 1 ст. 9 Конвенції про права дитини передбачено, що держави-учасниці забезпечують те, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки жорстоко поводяться з дитиною або не піклуються про неї, або коли батьки проживають окремо і потрібно прийняти рішення щодо місця проживання дитини.
Пунктами 1, 2 ст. 3 Конвенції про права дитини передбачено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Дитині забезпечується такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов`язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом.
У справі «Мамчур проти України» від 16.07.2015 Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ) зауважував, що оцінка загальної пропорційності будь-якого вжитого заходу, що може спричинити розрив сімейних зав`язків, вимагатиме від судів ретельної оцінки низки факторів та залежно від обставин відповідної справи вони можуть відрізнятися. Проте потрібно пам`ятати, що основні інтереси дитини є надзвичайно важливими. При визначенні основних інтересів дитини у кожному конкретному випадку треба враховувати дві умови: по-перше, у якнайкращих інтересах дитини буде збереження її зав`язків із сім`єю, крім випадків, коли сім`я виявляється особливо непридатною або явно неблагополучною; по-друге, у якнайкращих інтересах дитини буде забезпечення її розвитку у безпечному, спокійному та стійкому середовищі, що не є неблагополучним (§ 100).
У § 54, 57, 58 рішення ЄСПЛ «Хант проти України» від 07.12.2006 зазначено, що між інтересами дитини та інтересами батьків повинна існувати справедлива рівновага і дотримуючись такої рівноваги, особлива увага має бути до найважливіших інтересів дитини, які за своєю природою та важливістю мають переважати над інтересами батьків. Зокрема, стаття 8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод не надає батькам права вживати заходів, які можуть зашкодити здоров`ю чи розвитку дитини. Питання сімейних відносин має ґрунтуватися на оцінці особистості заявника та його поведінці. Факт заперечення заявником проти позову про позбавлення його батьківських прав також міг свідчити про його інтерес до дитини.
Суд в оцінці доводів сторін має виходить з того, що при розгляді справ про позбавлення батьківських прав на перше місце має ставити якнайкращі інтереси дитини, оцінка яких включає знаходження балансу між усіма елементами, необхідними для прийняття рішення. Позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно її утримують, та інші), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов`язків, а тому питання про його застосування потрібно вирішувати лише після повного, всебічного, об`єктивного з`ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей. Позбавлення батьківських прав як крайній захід впливу на осіб, які не виконують батьківських обов`язків допускається лише тоді, коли змінити поведінку батьків у кращу сторону неможливо, і лише при наявності вини у діях батьків.
Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
Справи про позбавлення батьківських прав стосуються права дітей на сімейне виховання, а також можуть мати істотні наслідки як для батьків, так і для дітей.
У мотивувальній частині оскаржуваного рішення суд першої інстанції перерахував досліджені ним докази та констатував, що факт невідвідування відповідачем доньки за місцем проживання позивача не може жодним чином тлумачитись як його відмова та/або ухилення від виконання батьківських обов`язків, оскільки відповідач є особою з інвалідністю 3-ї групи з дитинства, має стан слуху «глухий», не має роботи через об`єктивні причини (відсутність роботи в населеному пункті, де він проживає для осіб з інвалідністю), отримує пенсію по інвалідності в розмірі 2 300,00 грн, з якої сплачує аліменти на утримання доньки в розмірі 1 500,00 грн. Аліменти сплачує вчасно та в повному обсязі, що не оспорюється сторонами. Відсутність активного, регулярного та повноцінного особистого спілкування батька з дитиною, в тому числі у зв`язку з фізичними вадами відповідача не є свідченням умисного ухилення ОСОБА_2 від виконання своїх батьківських обов`язків. В матеріалах справи відсутні належні, допустимі, достовірні та достатні докази зловживання відповідачем алкоголем, такі твердження позивача ґрунтуються лише на її поясненнях та довідці виконавчого комітету Приютівської селищної ради Олександрійського району Кіровоградської області №192 від 09.07.2025 року, однак у судовому засіданні представник виконавчого комітету Приютівської селищної ради Олександрійського району Кіровоградської області, як органу опіки та піклування повідомила, що інформацію про вживання алкоголю відповідачем вони отримали від старостату та не перевіряли.
Позивачка обґрунтувала вимогу про позбавлення відповідача батьківських прав тим, що батько не цікавиться життям дитини, не приділяє їй жодної уваги, не сприяє розвитку та вихованню дочки, додаткові кошти на утримання, не надає. 
Як в суді першої так і апеляційної інстанції позивачка акцентувала увагу, що відповідач не надає дозволи на виїзд дитини за кордон. Така підстава обґрунтовано не прийнята судом першої інстанції, оскільки матеріали справи не містять доказів як звернень позивачки до відповідача, так і відмови ОСОБА_2 у наданні такого дозволу.
В апеляційній інстанції позивачка додала, що дитина так і не змогла виїхати за кордон, але це були усні пояснення сторони. Відповідач особисто участь в засіданні не приймав участь.
Щодо висновку органу опіки та піклування. За ч. ч. 5, 6 ст. 19 СК України орган опіки та піклування подає суду письмовий висновок щодо розв`язання спору на підставі відомостей, одержаних у результаті обстеження умов проживання дитини, батьків, а також на підставі інших документів, які стосуються справи. Суд може не погодитися з висновком органу опіки та піклування, якщо він є недостатньо обґрунтованим, суперечить інтересам дитини.
Висновок органу опіки та піклування має рекомендаційний характер для суду та як доказ підлягає дослідженню та оцінці судом на основі всіх наявних в матеріалах справи доказів у їх сукупності та взаємозв`язку (постанови Верховного Суду від 15 листопада 2023 року у справі №932/2483/21, від 10 листопада 2023 року у справі №401/1944/22, від 07 лютого 2022 року у справі №759/3554/20, від 26 липня 2021 року у справі №638/15336/18.
Суд першої інстанції, враховуючи висновок органу опіки та піклування, який діє виключно в інтересах дитини, підставно виснував про непогодження з висновком органу опіки та піклування про доцільність позбавлення батьківських прав відповідача, оскільки він є недостатньо обґрунтованим. 
В основу висновку виконавчого комітету Бучанської міської ради, як органу опіки та піклування, про доцільність позбавлення батьківських прав ОСОБА_2 покладено відомості зі слів матері (позивача у справі) про те, що батько дитини не бажає брати участь у житті та утриманні доньки, життям та розвитком доньки не цікавиться, зловживає алкогольними напоями, не надає згоду на виїзд дитини за кордом для участі у змаганнях.
В той же час, з висновку вбачається, що орган опіки та піклування реальну позицію батька не з`ясував, бесіди із ним не провів, обставин його проживання та участі у вихованні дитини не проаналізував, відомості про ухилення від виконання батьківських обов`язків, надані позивачем, не перевіряв, обмежившись зазначенням, що відповідач на засідання комісії не з`явився. Однак, відповідач заперечує обізнаність про відповідне засідання комісії та доказів зворотного суду не надано.
У висновку не наведені об`єктивні дані, які дають підстави вважати, що відповідач ухиляється від виконання своїх батьківських обов`язків, робить це свідомо та систематично, відтак вказаний висновок не є повним та таким, яким з`ясовано всі обставини, які могли б свідчити про наявність підстав для позбавлення батьківських прав.
Колегія суддів до правильної позиції суду, додає наступні нормативні обґрунтування, якими регулюються спірні правовідносини.
У пунктах 15, 16, 18 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» від 30.03.2007 N 3 роз`яснено, що позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно її утримують, та ін.), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов`язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об`єктивного з`ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей. 
У постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 04.04.2024 у справі № 553/449/20 зазначено: «[…] - очевидно, що сімейні відносини мають «складний» характер, і сім`я може переживати як найкращі, так й найгірші часи. Суду завжди складно зробити висновок про те, що сімейні стосунки неможливо врятувати, і тому суд має позбавляти батьків такого шансу тільки в тому разі, якщо вони становлять реальну загрозу для благополуччя дитини. 
У цій справі подібні ризики відсутні. Простої бездіяльності з боку батька недостатньо для того, щоб зробити висновок про наявність виняткових обставин, за яких можливо позбавити його батьківських прав. 
Навіть якщо припустити, що саме бездіяльність батька призвела до розриву зв`язків між ним та його донькою, така обставина не є достатньою для позбавлення батька батьківських прав щодо його доньки. 
У даній справі батько наполегливо вказував, що не бажає розривати стосунки зі своєю донькою. Лише факт, що батько з травня 2021 року не підтримував з донькою відносини, без встановлення інших фактів, які могли б виправдати позбавлення батька батьківських прав, не достатньо для застосування положень ст. 164 СК. 
Таким чином не встановлено, що батько не відповідає вимогам, необхідним для виховання дітей, або що він коли-небудь вчиняв дії на шкоду доньці, або що він становив загрозу для здоров`я та розвитку дитини, або у разі спілкування із батьком, порушаться права дитини. 
Суд першої інстанції правильно виходив з того, що право дитини на висловлення своєї думки не потрібно тлумачити як фактичне надання дітям безумовного права, без аналізу будь-яких інших факторів або без проведення оцінки для визначення найкращих інтересів дитини, опираючись на висновки Верховного Суду вкладеного в постанові від 04 квітня 2024 року у справі №553/449/20 (провадження №61-2701св24)). 
Апеляційний суд звертає увагу, що за роки відсутності спілкування з батьком, дитина можливо втратили родинні зв`язки з ним. Однак у виниклих спірних відносинах відсутні обставини, які б виправдовували позбавлення можливості відновити зв`язок дитини з батьком. 
Таким чином, позбавлення відповідача батьківських прав не відповідає критерію розумності,справедливості та інтересам дитини.
Як вище наголошувалося, за викладених норм права та сталої судової практики, позбавлення батьківських прав є виключною (крайньою) мірою, яка тягне за собою серйозні правові наслідки, передбачені ст. 166 СК України, як для батька чи матері, так і для дитини.
Позбавлення батьківських прав допускається лише тоді, коли змінити вину поведінку батьків у кращу сторону неможливо. 
Загальний висновок
Аргументи апеляційної скарги позивачки не спростовують висновків суду першої інстанції, обґрунтовано викладених у мотивувальній частині оскаржуваного рішення, та зводяться до переоцінки доказів і незгоди заявника з висновками суду щодо їх оцінки. Суд з дотриманням приписів процесуального законодавства правильно і повно встановив фактичні обставини справи, правильно визначив правовідносини сторін, які виникли із встановлених ним обставин, правові норми що підлягають застосуванню до цих правовідносин та вирішив спір відповідно до закону.
Оскільки суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін.
Пункт 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод не вимагає більш детальної аргументації від апеляційного суду, якщо він лише застосовує положення для відхилення апеляції відповідно до норм закону як такої, що не має шансів на успіх, без подальших пояснень (рішення у справі «Бюрг та інші проти Франції», «Гору проти Греції»).
Судові витрати
Передбачених ч. 13 ст. 141 ЦПК України для здійснення нового розподілу судових витрат, які сторони понесли у зв`язку з розглядом справи в суді першої інстанції немає.
Судовий збір, сплачений апелянтом за подання до суду апеляційної скарги, покладається на нього.
Інші учасники справи про судові витрати у зв`язку з переглядом справи в суді апеляційної інстанції заяв не подали.  
Керуючись ст.ст. 367, 374, 375, 381, 382, 383, 384 ЦПК України, Кропивницький апеляційний суд,-
У Х В А Л И В:
 
Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення, а рішення Олександрійського міськрайонного суду Кіровоградської області від 28 січня 2026 року - без змін. 

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її ухвалення і може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повний текст складено 19 травня 2026 року.

Головуючий суддя       Л. М. Дьомич

Судді         О. Л. Карпенко

О. А. Письменний