У х в а л а
8 червня 2026 року
м. Київ
Справа № 1519/2-4697/11
Провадження № 61-6659ск26
Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду - судді-доповідача Гудими Д. А., суддів Краснощокова Є. В., Пархоменка П. І. - розглянув питання щодо відкриття касаційного провадження 
за касаційною скаргою ОСОБА_1 (далі - скаржниця)
на постанову Одеського апеляційного суду від 22 січня 2020 року
у справі за позовом заступника прокурора міста Одеси (далі - прокурор) в інтересах держави в особі Одеської міської ради (далі - міськрада) до Головного управління Держгеокадастру в Одеській області, ОСОБА_2 за участю ОСОБА_3 як третьої особи, яка не заявляє самостійні вимоги щодо предмета спору, на стороні відповідача про стягнення вартості земельної ділянки та
в с т а н о в и в:
1. У травні 2015 року прокурор в інтересах держави в особі міськради звернувся до суду з позовом, у якому з урахуванням заяви про зміну предмета позову просив стягнути з ОСОБА_2 331 253,00 грн вартості земельної ділянки з кадастровим номером 5110137300:68:002:0028 і площею 0,0904 га, розташованої за адресою: АДРЕСА_1 (далі - земельна ділянка).
2. 17 січня 2019 року Малиновський районний суд м. Одеси ухвалив рішення, згідно з яким задовольнив позов частково: стягнув із ОСОБА_2 на користь міськради 331 253,00 грн вартості земельної ділянки; відмовив у задоволенні позову до Головного управління Держгеокадастру в Одеській області.
3. 22 січня 2020 року Одеський апеляційний суд ухвалив постанову, згідно з якою скасував рішення суду першої інстанції й ухвалив нове - про відмову в задоволенні позову.
4. 21 листопада 2024 року апеляційний суд, розглядаючи заяву ОСОБА_2 про перегляд постанови цього суду від 22 січня 2020 року за нововиявленими обставинами, ухвалив постанову, згідно з якою скасував цю постанову й ухвалив нове судове рішення - про закриття апеляційного провадження та залишення без змін рішення суду першої інстанції.
5. Не погодившись із зазначеним судовим рішенням, заступник керівника Одеської обласної прокуратури подав до Верховного Суду касаційну скаргу, у якій обґрунтував випадки, передбачені пунктом 2 частини третьої статті 389 ЦПК України, за яких судові рішення у справах з ціною позову, що не перевищує двохсот п`ятдесяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, можливо переглянути у касаційному суді.
6. 21 січня 2025 року Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду постановив ухвалу, згідно з якою відкрив касаційне провадження у справі.
7. 11 лютого 2026 року Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду ухвалив постанову, згідно з якою скасував постанову апеляційного суду від 21 листопада 2024 року та залишив в силі постанову цього суду від 22 січня 2020 року.
8. 13 травня 2026 року скаржниця подала до Верховного Суду касаційну скаргу, у якій просила скасувати постанову апеляційного суду від 22 січня 2020 року та скерувати справу на новий розгляд до Хаджибейського районного суду міста Одеси.
9. Верховний Суд вважає, що підстав для відкриття касаційного провадження немає.
9.1. Суд відмовляє у відкритті касаційного провадження у справі, якщо касаційну скаргу подано на судове рішення, що не підлягає касаційному оскарженню (пункт 1 частини другої статті 394 Цивільного процесуального кодексу України (далі - ЦПК України)).
9.2. Не підлягають касаційному оскарженню судові рішення у малозначних справах та у справах з ціною позову, що не перевищує двохсот п`ятдесяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім випадків, якщо: касаційна скарга стосується питання права, яке має фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовчої практики; особа, яка подає касаційну скаргу, відповідно до цього Кодексу позбавлена можливості спростувати обставини, встановлені оскарженим судовим рішенням, при розгляді іншої справи; справа становить значний суспільний інтерес або має виняткове значення для учасника справи, який подає касаційну скаргу; суд першої інстанції відніс справу до категорії малозначних помилково (пункт 2 частини третьої статті 389 ЦПК України).
9.3. Конституційний Суд України у рішенні від 22 листопада 2023 року № 10-р(ІІ)/2023 у справі щодо гарантування права на судовий захист у малозначних спорах визнав таким, що відповідає Конституції України (є конституційним), пункт 2 частини третьої статті 389 ЦПК України.
9.4. Предметом позову є стягнення вартості земельної ділянки. Ціна позову становить 331 253,00 грн, що не перевищує двохсот п`ятдесяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб (832 000,00 грн = 250 х 3 328,00 грн такого мінімуму, встановленого у статті 7 Закону України «Про Державний бюджет України на 2026 рік»).
9.5. Скаржниця подала касаційну скаргу на судові рішення, які за загальним правилом не можна оскаржити у касаційному порядку. У касаційній скарзі не зазначила випадки, передбачені пунктом 2 частини третьої статті 389 ЦПК України, за яких судові рішення у справах з ціною позову, що не перевищує двохсот п`ятдесяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, можливо переглянути у касаційному суді. З огляду на викладене у відкритті касаційного провадження слід відмовити.
10. Суд застосовує при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року (далі - Конвенція) і протоколи до неї, згоду на обов`язковість яких надано Верховною Радою України, та практику Європейського суду з прав людини (далі - ЄСПЛ) як джерело права (частина четверта статті 10 ЦПК України).
10.1. Пункт 1 статті 6 Конвенції гарантує кожному право на справедливий розгляд його справи судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо прав та обов`язків цивільного характеру.
10.2. Згідно з практикою ЄСПЛ право доступу до суду є невід`ємною складовою права на суд, гарантованого пунктом 1 статті 6 Конвенції (див. mutatis mutandis рішення від 21 лютого 1975 року у справі «Ґолдер проти Сполученого Королівства» (Golder v. the United Kingdom), заява № 4451/70, § 36).
10.3. «Право на суд» не є абсолютним. Воно може бути піддане обмеженням, дозволеним за змістом, тому що право на доступ до суду потребує регулювання з боку держави. Гарантуючи сторонам право доступу до суду для визначення їхніх «цивільних прав та обов`язків», пункт 1 статті 6 Конвенції залишає державі вільний вибір засобів, що використовуватимуться для досягнення цієї мети (див. mutatis mutandis рішення від 16 червня 2001 року у справі «Креуз проти Польщі» (Kreuz v. Poland), заява № 28249/95, § 53).
10.4. Застосовані державою обмеження не можуть применшувати право доступу до суду настільки, щоби порушувати саму сутність цього права. Крім того, обмеження права доступу до суду не є сумісним із пунктом 1 статті 6 Конвенції, якщо не переслідує правомірну мету і якщо відсутнє «пропорційне співвідношення між використаними засобами та переслідуваною метою» (див. mutatis mutandis рішення від 28 травня 1985 року у справі «Ашинґдейн проти Сполученого Королівства» (Ashingdane v. the United Kingdom), заява № 8225/78, § 57; рішення від 21 вересня 1994 року у справі «Файєд проти Сполученого Королівства» (Fayed v. the United Kingdom), заява № 17101/90, § 65).
10.5. Право касаційного оскарження згідно з процесуальним законом обмежене. Це обмеження спрямоване на забезпечення виконання Верховним Судом завдання із забезпечення сталості та єдності судової практики у порядку та спосіб, визначені таким законом (частина перша статті 36 Закону України «Про судоустрій і статус суддів»). Зазначена мета є правомірною.
10.6. Скаржниця подала касаційну скаргу на судові рішення, які за загальним правилом не можна переглянути у касаційному порядку. Передбачених пунктом 2 частини третьої статті 389 ЦПК України випадків немає. За таких умов обмеження на подання касаційної скарги є пропорційними вказаній правомірній меті та не порушують сутність права скаржниці на доступ до суду.
Керуючись статтями 260, 261, пунктом 2 частини третьої статті 389, пунктом 1 частини другої статті 394 ЦПК України, Верховний Суд
п о с т а н о в и в :
1. Відмовити у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою ОСОБА_1 на постанову Одеського апеляційного суду від 22 січня 2020 року у справі за позовом заступника прокурора міста Одеси в інтересах держави в особі Одеської міської ради до Головного управління Держгеокадастру в Одеській області, ОСОБА_2 за участю ОСОБА_3 як третьої особи, яка не заявляє самостійні вимоги щодо предмета спору, на стороні відповідача про стягнення вартості земельної ділянки.
2. Копію ухвали та додані до касаційної скарги матеріали надіслати особі, яка подала цю скаргу.
Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання й оскарженню не підлягає.
Судді		Д. А. Гудима	
		Є. В. Краснощоков	
		П. І. Пархоменко