Справа № 464/58/25 Головуючий у 1 інстанції: Шашуріна Г.О. 
Провадження № 22-ц/811/3263/25 Доповідач в 2-й інстанції: Бойко С.М. 

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ 
28 травня 2026 року м. Львів
Львівський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ: головуючого - судді Бойко С.М., 
суддів: Копняк С.М., Ніткевича А.В., 
секретаря - Хоцяновича О.В.,
з участю: позивача ОСОБА_1 ,
її представника - ОСОБА_2 ,
представника третьої особи - Фльорко Г.С. ,
розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою  ОСОБА_1 на рішення Сихівського районного суду м. Львова від 09 вересня 2025 року у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_4 , третя особа - Франківська районна адміністрація Львівської міської ради, про позбавлення батьківських прав,

встановив:
У січні 2025 року  ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом, в якому просила позбавити ОСОБА_4 батьківських прав відносно неповнолітньої дочки ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .
Свої вимоги позивач обґрунтовувала тим, що з 02.03.2013 року перебувала з відповідачем у зареєстрованому шлюбі, який розірвано рішенням Франківського районного суду м. Львова від 12 грудня 2019 року. 
У шлюбі в сторін народилася донька ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .
13.01.2023 року позивачка уклала шлюб з ОСОБА_6 , від якого народила дочку ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .
Вказувала, що вона та її дочка ОСОБА_5 зареєстровані і фактично проживають разом з її чоловіком ОСОБА_6 та дочкою від другого шлюбу.
Після розірвання шлюбу вона неодноразово зверталася до відповідача щодо надання допомоги дитині, оскільки для належного розвитку дитина потребує значних матеріальних витрат на харчування, одяг, оплату різного характеру дозвілля. 
Однак, відповідач не цікавиться життям неповнолітньої дочки, її станом здоров`я, не проявляє щодо неї жодних батьківських обов`язків, а саме: не приймає безпосередньої участі у її вихованні, не надає жодної фінансової та матеріальної допомоги, не піклується про фізичний та духовний розвиток дитини, підготовкою до самостійного життя, не забезпечує необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, не спілкується з дитиною в повному обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення, не надає дитині доступу до культурних цінностей, не сприяє засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі, не виявляє інтересу до її внутрішнього світу, не створює умов для отримання нею освіти.
Дитина повністю знаходилася на матеріальному забезпеченні позивачки, а з січня 2023 року дитину матеріально забезпечує також теперішній чоловік позивачки - ОСОБА_6 .
За заявою позивачки 17 грудня 2019 року Франківським районним судом м. Львова видано судовий наказ про стягнення з відповідача аліментів на дитину, який звернуто нею до примусового виконання, проте, відповідач не сплачує аліменти регулярно, у зв`язку з чим утворилася заборгованість по аліментам.
З 2021 року відповідач перебуває за кордоном, дитиною не цікавиться, відтак, являється формальним батьком дитини й таким, що лише вказаний у свідоцтві про її народження. 
Вважає, що відповідач свідомо обрав такі життєві умови, за яких повністю припинив спілкування з дитиною, що свідчить про його ухилення від виконання батьківських обов`язків.
Рішенням Сихівського районного суду м. Львова від 09 вересня 2025 року у задоволенні позову відмовлено. 
Рішення суду оскаржила позивач ОСОБА_1 , просить його скасувати з підстав невідповідності висновків суду обставинам справи, порушення норм матеріального та процесуального права і ухвалити нове рішення, яким позов задовольнити.
В обґрунтування доводів апеляційної скарги зазначає, що відповідач не вжив достатніх заходів, щоб взяти участь у судовому засіданні в режимі відеоконференції, чим проявив байдужість до даної справи, яка стосується позбавлення його батьківських прав відносно неповнолітньої дочки.
Вважає, що її стороною надано достатньо доказів (показань свідків, пояснень самої дитини та інш.) на підтвердження того, що відповідач умисно не виконує своїх батьківських обов`язків, про що зазначено в описовій частині рішенні суду, але не взято до уваги при ухваленні такого.
Такими доказами позивачка називає: розрахунок заборгованості по сплаті аліментів, яка становить 120036 грн. 77 коп., а станом на дату подання апеляційної скарги збільшилась до 132972 грн. 77 коп., що свідчить про те, що з моменту подання позовної заяви по даний час відповідач не спромігся погашати заборгованість, хоча сам у телефонному режимі обіцяв виконувати свої зобов`язання по сплаті аліментів, на що комісія органу опіки та піклування надала йому строк у 6 місяців. 
Додає, що відповідно до характеристики учениці 5-б класу ОСОБА_5 , виданої директором ліцею №2 Львівської міської ради, батьки (мати та вітчим) цікавляться навчанням дитини і відповідально ставляться до її виховання в сім`ї, рідного батька дитини жодного разу не бачили. 
Згідно виписки з медичної карти амбулаторного (стаціонарного) хворого, виданої сімейним лікарем Гудз І.В. 07.03.2025 року, всі візити в поліклініку на щеплення, обстеження та при хворобі ОСОБА_5 здійснює в супроводі матері. 
Звертає увагу, що вказані докази підтверджують, що батьтко не цікавиться розвитком дитини, її навчанням, здоров`ям, оскільки відповідача не бачили фізично ні у медичному закладі, ні у ліцеї, в якому навчається дочка, окрім того, відповідач не спілкується з дитиною дистанційно за допомогою засобів зв`язку.
Наголошує, що сам по собі факт заперечення проти позбавлення батьківських прав в телефонній розмові з членами комісії органу опіки та піклування не свідчить про інтерес батька до дитини та реальне бажання змінити поведінку на краще, оскільки, з моменту засідання комісії, а саме 03.04.2025 року, по даний час відповідач не вчинив жодних дій, спрямованих на участь у житті малолітньої дитини. Окрім того, відповідач, знаючи про наявність судової справи про позбавлення його батьківських прав, не надав суду доказів, які б спростовували його злісне невиконання батьківських обов`язків.
Вважає, що відсутність таких доказів свідчить про те, що відповідач не виявив бажання та намірів стати на шлях виправлення. 
В судове засідання апеляційного суду 19.05.2026 року відповідач не з`явився, про дату, час і місце розгляду справи був належним чином повідомлений, клопотань про відкладення розгляду справи не подавав, тому, відповідно до вимог ч.2 ст.372 ЦПК України, розгляд справи проведено у його відсутності.
Ухвалення та проголошення судового рішення відкладено на 28.05.2026 року о 12:50.
Заслухавши пояснення сторони позивача в підтримання апеляційної скарги, заперечення представника третьої особи, перевіривши матеріали справи, законність та обґрунтованість оскаржуваного рішення відповідно до вимог статті 367 ЦПК України, колегія суддів дійшла висновку про залишення апеляційної скарги без задоволення з наступних підстав.
Статтею 150 Сімейного кодексу (далі - СК) України визначено, що батьки зобов`язані: виховувати дитину в дусі поваги до прав та свобод інших людей, любові до своєї сім`ї та родини, свого народу, своєї Батьківщини; піклуватись про здоров`я та моральний розвиток; забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя; поважати дитину.
Мати та батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою, при цьому, розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини (ст.141 СК України).
Відповідно до статті 152 СК України, право дитини на належне батьківське виховання забезпечується системою державного контролю, що встановлена законом.
Статтею 155 СК України передбачено, що здійснення батьками своїх прав та виконання обов`язків мають ґрунтуватись на повазі до прав дитини та її людської гідності.
Батьківські права не можуть здійснюватись всупереч інтересам дитини.
Ухилення батьків від виконання батьківських обов`язків є підставою для покладення на них відповідальності, встановленої законом.
Так, статтею 164 СК України передбачено, що мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він, зокрема, ухиляються від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини (п.2 ч.1 ст.164 СК).
Правові наслідки позбавлення батьківських прав визначені статтею 166 СК України.
Як роз`яснив Пленум Верховного Суду України у постанові від 30.03.2007 року №3 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» (п.п.15,16), позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно її утримують, та інші), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов`язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об`єктивного з`ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей.
Європейський суд з прав людини у справі «Хант проти України» в рішенні від 07.12.2006 року (заява №31111/04) наголошував на тому, що навіть факт заперечення заявником проти позову про позбавлення його батьківських прав також може свідчити про його інтерес до дитини (§57, §58).
У частині першій статті 9 Конвенції про права дитини (1989 року), ратифікованої постановою Верховної Ради України від 27.02.1991 року, передбачено, що держави-учасниці забезпечують те, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини.
Судом встановлено, що згідно з свідоцтвом про народження серії НОМЕР_1 від 12.09.2014 року, ОСОБА_5 народилася ІНФОРМАЦІЯ_3 , про що зроблено актовий запис №3713, її батьками є: ОСОБА_4 та ОСОБА_9 .
Рішенням Франківського районного суду м. Львова від 12 грудня 2019 року у справі №465/3957/19 розірвано шлюб між ОСОБА_4 та ОСОБА_9 , зареєстрований 02.03.2013 року міським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Львівського міського управління юстиції, актовий запис №217.
Відповідно до свідоцтва про шлюб серії НОМЕР_2 від 13.01.2023 року, між ОСОБА_9 та ОСОБА_6 укладено шлюб, зареєстрований Франківським відділом державної реєстрації актів цивільного стану у м. Львові Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції, актовий запис №09. Після державної реєстрації шлюбу ОСОБА_9 змінила прізвище на « ОСОБА_9 ».
У шлюбі в позивачки ОСОБА_1 та ОСОБА_6 народилося двоє спільних дітей: ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , та ОСОБА_11 , ІНФОРМАЦІЯ_4 . 
Відповідно до довідки з місця проживання про склад сім`ї і прописки від 10.05.2024 року №1033, ОСОБА_1 та ОСОБА_5 зареєстровані в будинку за адресою: АДРЕСА_1 .
Згідно з розрахунком заборгованості по аліментах у виконавчому провадженні №61020074 з примусового виконання судового наказу №465/5893/19, виданого 17.12.2019 року Франківським районним судом м. Львова, відповідачу ОСОБА_4 нараховано заборгованість у розмірі 203731 грн. 87 коп., з яких він сплатив 87475 грн. 80 коп., залишок заборгованості станом на 06.12.2024 року становить 116256 грн. 07 коп. 
Згідно з висновком від 16.04.2025 року №260001-вих-55967, Франківська районна адміністрація Львівської міської ради, як орган опіки та піклування, визнала за недоцільне позбавляти батьківських прав ОСОБА_4 відносно малолітньої доньки ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .
У висновку вказано, що на засіданні комісії ОСОБА_4 брав участь у телефонному режимі і повідомив, що заперечує проти позбавлення його батьківських прав. Проживає і працює протягом тривалого часу за кордоном, спілкується з донькою та на її прохання висилає певні кошти, у розмірі 30-50 польських злотих. Щодо наявності заборгованості по сплаті аліментів повідомив, що не знає, яку саме суму необхідно сплачувати та не має зв`язку з державним виконавцем. Вказав, що поступово буде погашати наявну заборгованість зі сплати аліментів та на даний час готовий, щоб донька приїхала до нього на навчання та відпочинок, а після повернення в Україну буде активно брати участь у її вихованні. 
Суд апеляційної інстанції наголошує, що позбавлення батьківських прав допускається лише тоді, коли змінити поведінку батьків у кращу сторону неможливо і лише при наявності вини у діях батьків.
Позивачем не надано суду достатніх, належних та допустимих доказів на підтвердження того факту, що відповідач ухиляється від виконання своїх батьківських обов`язків по вихованню доньки і що його поведінку в кращу сторону змінити неможливо.
Судом не встановлено, що відповідач ухиляється від виконання батьківських обов`язків свідомо, тобто, що він систематично, незважаючи на всі заходи попередження та впливу, продовжує не виконувати свої батьківські обов`язки, оскільки такі обставини не підтверджені належними та допустимими доказами.
На переконання колегії суддів, у даній справі позбавлення батьківських прав відповідача не забезпечуватиме якнайкращих інтересів самої дитини, оскільки позивач не довела і не надала суду доказів, в чому полягає захист інтересів дитини, шляхом позбавлення батька по відношенню до дитини батьківських прав, а також доказів, які б безспірно свідчили про умисне ухилення відповідачем від виконання батьківських обов`язків.
Отже, за встановлених і наведених вище обставин справи, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про відсутність достатніх підстав для позбавлення відповідача батьківських прав відносно доньки, оскільки не підтверджено належними та достатніми доказами, що розлучення з батьком необхідне в якнайкращих інтересах дитини.
Таким чином, суд правильно встановив характер спірних правовідносин та фактичні обставини справи, застосував норми матеріального права, які підлягали застосуванню до спірних правовідносин, не допустив порушень норм процесуального права, які б були обов`язковою підставою для скасування рішення, доводи апеляційної скарги не спростовують правильних висновків суду по суті вирішення даного спору, тому апеляційну скаргу необхідно залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції - залишити без змін.
Керуючись ст.ст.367, 374 ч.1 п.1, 375, 381, 382, 384 ЦПК України, суд

ухвалив:
апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.
Рішення Сихівського районного суду м. Львова від 09 вересня 2025 року залишити без змін.
Постанова набирає законної сили з дня її ухвалення, може бути оскаржена в касаційному порядку шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту постанови. Повний текст постанови складений 02 червня 2026 року.

Головуючий        С.М. Бойко

Судді:        С.М. Копняк

А.В. Ніткевич