Україна
Донецький окружний адміністративний суд 
Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

05 травня 2026 року Справа№200/1386/26 

Донецький окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Загацької Т.В., розглянувши за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні) адміністративну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в м. Києві про визнання бездіяльності протиправною, стягнення коштів, -

В С Т А Н О В И В :

Позивач, ОСОБА_1 , звернулась до Донецького окружного адміністративного суду з позовом до Головного управління Пенсійного фонду України в м. Києві, в якому просить суд:
- визнати протиправною бездіяльність Головного управління Пенсійного фонду України в м. Києві щодо своєчасної виплати заборгованості з пенсійних виплат за період з 14.07.2022 по 30.11.2025 у розмірі 104223 грн 03 коп.
- стягнути з Головного управління Пенсійного фонду України в м. Києві на користь позивача заборгованість з пенсійних виплат за період за період з 14.07.2022 по 30.11.2025 у розмірі 104223 грн. 03 коп.
В обґрунтування позовних вимог позивачем зазначено, що на виконання рішення суду позивачу призначено пенсію з 14.07.2022, але заборгованість по пенсії, яка утворилась за період з 14.07.2022 по 30.11.2025 у сумі 104223,03 грн не виплачена. Позивач вважає таку бездіяльність відповідача протиправною та такою, що порушує його право на отримання належної пенсії.
Ухвалою Донецького окружного адміністративного суду від 04.03.2026 відкрито спрощене позовне провадження у даній справі без проведення судового засідання та повідомлення сторін. В ухвалі було запропоновано відповідачу у п`ятнадцятиденний строк з моменту отримання ухвали про відкриття провадження у справі надати суду відзив на позовну заяву зі всіма доказами на його підтвердження, які наявні у відповідача.
У відзиві на позов представник відповідача зазначив, що виплата нарахованої заборгованості буде проводиться на умовах окремого порядку, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 10.11.2021 №1165 та перебуває в переліку боргів станом на 31.12.2025. Просив відмовити у задоволенні позовних вимог у повному обсязі.
За приписами частини 5 статті 262 Кодексу адміністративного судочинства України, суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін за наявними у справі матеріалами, за відсутності клопотання будь-якої зі сторін про інше.
Розглянувши наявні заяви по суті справи, всебічно і повно з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується вимоги, дослідивши докази, які наявні в матеріалах справи, суд встановив наступне.
Позивач - ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , перебуває на обліку в Головному управлінні Пенсійного фонду України в м. Києві, як отримувач пенсії за вислугу років відповідно до Закону України «Про прокуратуру».
Рішенням Київського окружного адміністративного суду від 04.04.2024 у справі №320/8259/22, залишеним без змін постановою Шостого апеляційного адміністративного суду від 30.05.2025, крім іншого, зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області призначити ОСОБА_1 пенсію за вислугою років на підставі пункту «е» ст. 55 Закону України Про пенсійне забезпечення, з дня звернення із заявою про призначення такої пенсії, а саме з 14.07.2022.
На виконання рішення суду позивачці призначено пенсію з 14.07.2022, що не є спірним між сторонами.
Листом від 25.12.2025 № 64577-74186/К-04/8-2600/25 відповідач повідомив позивача, що Головним управлянням проведено взяття на облік пенсійної справи позивачки з 01.12.2025 як отримувача пенсії за вислугу років відповідно до Закону України «Про прокуратуру». На виконання рішення Тернопільського окружного адміністративного суду від 04.06.2024 по справі №320/8259/22 Головним управлінням Пенсійного фонду у Київській області нарахована заборгованість за період з 14.07.2022 по 30.11.2025 у розмірі 106818 грн 03 коп. (сто шість тисяч вісімсот вісімнадцять грн 03 коп.). Виплата нарахованої заборгованості буде проводиться на умовах окремого порядку, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 10.11.2021 №1165 та перебуває в переліку боргів станом на 31.12.2025. Сума коштів, що нарахована на виконання Рішення суду, виплачуватиметься в межах затверджених бюджетних призначень для здійснення відповідних виплат.
Відповідно до довідки про розмір призначеної і фактично отриманої пенсії ОСОБА_1 за період з 14.07.2022 по 30.11.2025 позивачу нараховано та не виплачено пенсію у розмірі 106818,03 грн.
Варто зазначити, що позивач у позові вказав наступне: - «… 25 лютого 2026 року відповідач частково погасив заборгованість з пенсії у розмірі 2595.00 грн., залишок суми боргу залишився 104223.03 грн.».
Докази повного або часткового погашення цієї заборгованості відповідачем не надані.
Відтак, залишок заборгованості з пенсійних виплат позивачу за період з 14.07.2022 по 30.11.2025 становить 104223,03 грн.
Таким чином, спірним питанням даної справи є правомірність невиплати заборгованості з пенсії позивачеві за період з 14.07.2022 по 30.11.2025 у сумі 104223,03 грн.
Надаючи правову оцінку встановленим обставинам справи, суд зазначає наступне.
Статтею 46 Конституції України визначено, що громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.
Це право гарантується загальнообов`язковим державним соціальним страхуванням за рахунок страхових внесків громадян, підприємств, установ і організацій, а також бюджетних та інших джерел соціального забезпечення; створенням мережі державних, комунальних, приватних закладів для догляду за непрацездатними.
Пенсії, інші види соціальних виплат та допомоги, що є основним джерелом існування, мають забезпечувати рівень життя, не нижчий від прожиткового мінімуму, встановленого законом.
Принципи, засади і механізми функціонування системи загальнообов`язкового державного пенсійного страхування, призначення, перерахунку і виплати пенсій, надання соціальних послуг з коштів Пенсійного фонду, що формуються за рахунок страхових внесків роботодавців, бюджетних та інших джерел визначені Законом України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування».
Статтею 8 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» передбачено право громадян України на отримання пенсійних виплат та соціальних послуг.
Частиною 3 ст. 4 вказаного Закону визначено, що виключно законами про пенсійне забезпечення визначаються: види пенсійного забезпечення; умови участі в пенсійній системі чи її рівнях; пенсійний вік для чоловіків та жінок, при досягненні якого особа має право на отримання пенсійних виплат; джерела формування коштів, що спрямовуються на пенсійне забезпечення; умови, норми та порядок пенсійного забезпечення; організація та порядок здійснення управління в системі пенсійного забезпечення.
Згідно зі ст. 5 вказаного Закону виключно цим Законом, визначаються, зокрема порядок здійснення пенсійних виплат за загальнообов`язковим державним пенсійним страхуванням; порядок використання коштів Пенсійного фонду та накопичувальної системи пенсійного страхування.
Відповідно до ч. 1 ст. 47 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" пенсія виплачується щомісяця, у строк не пізніше 25 числа місяця, за який виплачується пенсія, виключно в грошовій формі за зазначеним у заяві місцем фактичного проживання пенсіонера в межах України організаціями, що здійснюють виплату і доставку пенсій, або через установи банків у порядку, передбаченому Кабінетом Міністрів України.
Судом встановлено, що позивачу нараховано та не виплачено залишок суми пенсії за період з 14.07.2022 по 30.11.2025 у сумі 104223,03 грн., разом з цим виплата цієї суми пенсії не здійснена.
Суд не приймає доводів відповідача, що виплата пенсії за вказаний період як така, що потребує додаткового фінансування, буде фактично виплачена після отримання відповідного фінансового ресурсу, оскільки відсутність фінансування не звільняє державу в особі уповноваженого органу Пенсійного фонду України від обов`язку здійснити таку виплату та не може позбавляти права особи на отримання належних сум пенсій.
Тобто, наявна пасивна поведінка, яка виражається у бездіяльності відповідача, оскільки невиплата належної позивачу пенсії є протиправною та не відповідає зазначеним критеріям правомірності, відповідно позовні вимоги є обґрунтованими.
Статтею 6 Кодексу адміністративного судочинства України визначено, що суд при вирішенні справи керується принципом верховенства права, відповідно до якого, зокрема, людина, її права та свободи визнаються найвищими цінностями та визначають зміст і спрямованість діяльності держави.
Суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського суду з прав людини.
Європейський суд з прав людини зазначив, що в контексті статті 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод поняття "майно" охоплює як "наявне майно", так і активи, включаючи право вимоги, з посиланням на які заявник може стверджувати, що він має принаймні законні очікування стосовно ефективного здійснення свого "права власності" (п. 74 рішення від 02.03.2005 року у справі "Von Maltzan and Others v. Germany"). Європейський суд з прав людини зробив висновок, що певні законні очікування заявників підлягають правовому захисту, та сформував позицію для інтерпретації вимоги як такої, що може вважатися "активом": вона повинна мати обґрунтовану законну підставу, якою, зокрема, є чинна норма закону, тобто встановлена законом норма щодо виплат (пенсійних, заробітної плати, винагороди, допомоги) на момент дії цієї норми є "активом", на який може розраховувати громадянин як на свою власність. Таким чином, статтю 1 Першого протоколу до Конвенції слід застосовувати для захисту "правомірних (законних) очікувань".
Невиплатою позивачу пенсії за певний період з точки зору положень ст. 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод відбулося втручання у право власності позивача, і таке втручання не було законним та порушило право позивача на отримання пенсії, на що він мав законні очікування.
Ст. 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод передбачено, що кожен, чиї права та свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження.
Засіб юридичного захисту, якого вимагає ст. 13, має бути «ефективним» як з практичної, так і з правової точки зору. При цьому під ефективним способом слід розуміти такий, що призводить до потрібних результатів, наслідків, дає найбільший ефект.
Таким чином, ефективний спосіб захисту повинен забезпечити поновлення порушеного права, бути адекватним наявним обставинам та виключати подальше звернення особи до суду за захистом порушених прав.
Європейський суд з прав людини в рішенні від 15.10.2009 у справі «Юрій Миколайович Іванов проти України» (заява № 40450/04) зазначив, що право на суд, захищене статтею 6, було б ілюзорним, якби національна правова система Високої Договірної Сторони дозволяла, щоб остаточне, обов`язкове для виконання судове рішення залишалося невиконаним на шкоду будь-якій зі сторін. Ефективний доступ до суду включає право на виконання судового рішення без невиправданих затримок. У такому самому контексті відсутність у заявника можливості домогтися виконання судового рішення, винесеного на його користь, становить втручання у право на мирне володіння майном, як це передбачено першим реченням першого пункту статті 1 Першого протоколу (п. п. 51 і 52).
Зважаючи на обставини справи, враховуючи, що порушення прав позивача відбулося внаслідок протиправної бездіяльності відповідача щодо невиплати пенсії позивачу за період з 14.07.2022 по 30.11.2025 у сумі 104223,03 грн, суд дійшов висновку щодо стягнення з відповідача заборгованості з пенсійних виплат за період з 14.07.2022 по 30.11.2025 у розмірі 104223,03 грн.
У відповідності до вимог частини першої статті 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.
За наведених обставин, виходячи з меж заявлених позовних вимог, системного аналізу положень чинного законодавства України та матеріалів справи, суд дійшов висновку, що викладені в позовній заяві доводи позивача є обґрунтованими, а вимоги є такими, що підлягають задоволенню.
Згідно з матеріалами справи позивач при зверненні до суду з позовом сплатив 1285,50 грн судового збору.
Відповідно до частини першої статті 139 КАС України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.
Оскільки позовні вимоги підлягають задоволенню повністю, суд дійшов висновку, що судові витрати підлягають стягненню з відповідача на користь позивача в сумі 1064,96 грн.
Керуючись статтями 72-77, 90, 139, 241-246, 250, 255 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

В И Р І Ш И В:

Адміністративний позов ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ) до Головного управління Пенсійного фонду України в м. Києві (04053, м. Київ, вул. Бульварно-Кудрявська, буд. 16, код ЄДРПОУ 42098368) про визнання бездіяльності протиправною, стягнення коштів – задовольнити.
Визнати протиправною бездіяльність Головного управління Пенсійного фонду України в м. Києві щодо невиплати ОСОБА_1 заборгованості з пенсійних виплат за період з 14.07.2022 по 30.11.2025 у розмірі 104223 грн 03 коп.
Стягнути з Головного управління Пенсійного фонду України в м. Києві на користь ОСОБА_1 заборгованість з виплати пенсії за період з 14.07.2022 по 30.11.2025 у розмірі 104223 грн. 03 коп.
Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Пенсійного фонду України в м. Києві на користь ОСОБА_1 судові витрати зі сплати судового збору в сумі 1064 грн 96 коп.
Повне судове рішення складено 05.05.2026.
Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення. Апеляційна скарга подається до Першого апеляційного адміністративного суду.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду. 

Суддя Т.В.Загацька