Справа № 562/4276/25

РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04 травня 2026 року   м. Рівне

Рівненський міський суд Рівненської області у складі:
головуючої судді – Балацької О.Р.
за участі секретаря судового засідання – Кулікович Д.П.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Рівне у порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за позовом Акціонерного товариства «АКЦЕНТ-БАНК» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором,

ВСТАНОВИВ:
І. Стислий зміст позовних вимог. 

До Рівненського міського суду Рівненської області надійшла на розгляд позовна заява представника Акціонерного товариства «АКЦЕНТ-БАНК» Шкапенко О.В. до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором, в якій просить стягнути з відповідача на користь позивача заборгованість за кредитним договором № ABH0CT155101634123203548 від 13.10.2021 у розмірі 24 302 грн. 27 коп.
В обґрунтування позовних вимог покликався на те, що 13.10.2021 між АТ «А-БАНК» та ОСОБА_1 укладено кредитний договір № ABH0CT155101634123203548, за умовами якого позивач надав відповідачу кредит у розмірі 20 000 грн строком на 40 місяців зі сплатою процентів 50% річних. Банк свої зобов`язання виконав у повному обсязі, натомість відповідач належним чином умови договору не виконав, унаслідок чого утворилася заборгованість, яка станом на 17.12.2025 становить 24 302,27 грн, що включає основний борг та нараховані проценти. Позивач зазначає, що відповідач ухиляється від виконання зобов`язань, у зв`язку з чим просить суд стягнути зазначену заборгованість та судові витрати.
Посилаючись на те, що відповідач порушив умови договору по поверненню коштів та ст. 509, 526, 1054 ЦК України, позивач просить стягнути з відповідача заборгованість за кредитним договором.

ІІ. Заяви, клопотання, процесуальні дії у справі.
19 лютого 2026 року до Рівненського міського суду Рівненської області за підсудністю зі Здолбунівського районного суду Рівненської області надійшла на розгляд позовна заява Акціонерного товариства «АКЦЕНТ-БАНК» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором, в якій позивач просить стягнути з відповідача заборгованість у розмірі 24 302 грн. 27 коп., а також судові витрати.
Згідно з протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 19 лютого 2026 року справа передана для розгляду судді Балацькій О.Р.
Представник позивача в судове засідання не з`явився, разом з позовом подав клопотання про розгляд справи у порядку спрощеного позовного провадження без його участі. 
Відповідач в судове засідання не з`явився, хоча про дату, час та місце судового розгляду справи був повідомлений належним чином, на адресу суду повернувся конверт з відміткою пошти «Адресат відсутній» (а.с. 47-48). У відповідності до ст. 128 ЦПК України відповідач являється таким, що належним чином повідомлений про час та місце розгляду справи, оскільки поштова кореспонденція направлялася відповідачу за місцем його перебування.
Відповідач ознайомився із позовною заявою з додатками 30 березня 2026 року, що підтверджується розпискою у матеріалах справ, однак, відзиву із запереченнями на позовну заяву не надав.
Відтак суд вважає за можливе проводити розгляд справи у відсутності відповідача на підставі документів та доказів, що є в матеріалах справи.
В порядку ч. 2 ст. 247 ЦПК України, розгляд справи здійснюється судом без фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу, у зв`язку з неявкою в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі.
З`ясувавши фактичні обставини справи, на які позивач посилається, як на підставу своїх вимог, дослідивши та оцінивши докази з точки зору належності, допустимості, достовірності кожного доказу окремо, а також достатності і взаємного зв`язку доказів у їх сукупності, застосовуючи норми матеріального та процесуального права, які регулюють спірні правовідносини, суд вважає, що позов підлягає задоволенню з огляду на таке. 
ІІІ. Фактичні обставини справи та зміст спірних правовідносин, докази.
Суд встановив, що правовідносини, що виникли між сторонами, є зобов`язальними і регулюються нормами глав 47-49, 51 ЦК України, а також спеціальними нормами глави 71 ЦК України. 
13 жовтня 2021 року між Акціонерним товариством «А-Банк» та ОСОБА_1 було укладено кредитний договір № ABH0CT155101634123203548. (а.с. 8-10)
Зазначений кредитний договір оформлений у формі анкети-заяви клієнта та графіка погашення заборгованості, що відповідно до умов банківського обслуговування є складовими єдиного правочину. Підписання договору здійснено із застосуванням електронного підпису, використання якого було погоджено сторонами під час проходження ідентифікації та приєднання до умов і правил банківського обслуговування.
Відповідно до умов укладеного договору, Банк зобов`язався надати Позичальнику кредитні кошти у розмірі 20 000 гривень строком на 40 місяців, із кінцевим строком повернення до 12 лютого 2025 року. За користування кредитними коштами сторони погодили сплату процентів у розмірі 50% річних, без встановлення комісійних платежів.
Судом встановлено, що Банк виконав свої зобов`язання за договором у повному обсязі, надавши Позичальнику кредитні кошти в обумовленому розмірі, що підтверджується меморіальним ордером № TR.19535886.29700.1523 від 13.10.2021. (а.с. 13)
Водночас Відповідач взяті на себе зобов`язання щодо своєчасного та повного повернення кредиту та сплати процентів належним чином не виконав, унаслідок чого утворилась заборгованість.
Станом на 17 грудня 2025 року заборгованість за кредитним договором становить 24 302 грн 27 коп., яка складається з: 14 240,40 грн – основна сума боргу (тіло кредиту); 10 061,87 грн – нараховані та несплачені проценти за користування кредитом.
Судом також встановлено, що Позичальник належним чином не виконував взяті на себе договірні зобов`язання, у зв`язку з чим допустив прострочення платежів. Факт неналежного виконання умов договору підтверджується розрахунком заборгованості, наданим Позивачем, який міститься в матеріалах справи та не був спростований Відповідачем. (а.с. 11-12)
Відповідач був повідомлений про наявність заборгованості шляхом телефонних дзвінків та SMS-повідомлень, однак заходів щодо добровільного погашення боргу не вжив.
Матеріали справи також містять відомості про те, що відповідач був належним чином повідомлений про розгляд справи судом, однак у судове засідання не з`явився, відзив на позовну заяву не подав, заперечень щодо розміру або підстав позову не висловив.
Окремо судом враховано, що Відповідач ознайомився з матеріалами позовної заяви та доданими до неї документами, однак будь-яких пояснень чи доказів на спростування позовних вимог не надав.
Таким чином, правовідносини, що виникли між сторонами, є кредитними, випливають із договору споживчого кредитування та регулюються нормами Цивільного кодексу України, а також спеціальним законодавством у сфері споживчого кредитування.
Наведені обставини у своїй сукупності свідчать про порушення Відповідачем умов кредитного договору, що призвело до виникнення простроченої заборгованості, яка підлягає стягненню в судовому порядку.

ІV. Застосовані норми права та мотиви, з яких виходить суд при прийнятті рішення.
Однією із загальних засад цивільного законодавства, зокрема, є свобода договору, що передбачено пунктом 3 частини 1 статті 3 ЦК України.
Статтею 627 ЦК України закріплений принцип свободи договору, згідно якого сторони вільні в укладені договору, виборі контрагента та визначені умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності і справедливості.
Відповідно до статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. До відносин за кредитним договором застосовуються положення закону щодо договору позики, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.
Згідно зі статтею 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.
Статтею 1050 ЦК України передбачено, що якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу. Якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу.
Згідно ст. ст. 626, 628 ЦК України, договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.
Відповідно до статті 638 ЦК України, договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Договір укладається шляхом пропозиції однієї сторони укласти договір (оферти) і прийняття пропозиції (акцепту) другою стороною.
Загальні правила щодо форми договору визначено ст. 639 ЦК України, згідно з якою: договір може бути укладений у будь-якій формі, якщо вимоги щодо форми договору не встановлено законом; якщо сторони домовилися укласти договір у певній формі, він вважається укладеним з моменту надання йому цієї форми, навіть якщо законом ця форма для такого виду договорів не вимагалася; якщо сторони домовилися укласти договір за допомогою інформаційно-телекомунікаційних систем, він вважається укладеним у письмовій формі; якщо сторони домовились укласти у письмовій формі договір, щодо якого законом не встановлено письмової форми, такий договір є укладеним з моменту його підписання сторонами; якщо сторони домовилися про нотаріальне посвідчення договору, щодо якого законом не вимагається нотаріального посвідчення, такий договір є укладеним з моменту його нотаріального посвідчення.
Згідно з ч. 1 ст. 205 Цивільного кодексу України, правочин може вчинятися усно або в письмовій (електронній) формі. Сторони мають право обирати форму правочину, якщо інше не встановлено законом.
Відповідно до частин 1, 2 ст. 207 ЦК України, правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони.
Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо воля сторін виражена за допомогою телетайпного, електронного або іншого технічного засобу зв`язку.
Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). Правочин, який вчиняє юридична особа, підписується особами, уповноваженими на це її установчими документами, довіреністю, законом або іншими актами цивільного законодавства. Аналізуючи викладене, слід дійти висновку про те, що будь-який вид договору, який укладається на підставі Цивільного кодексу України може мати електронну форму. Договір, укладений в електронній формі, є таким, що укладений у письмовому вигляді (ст. ст. 205, 207 ЦК України).
Аналогічні висновки викладені у постановах Верховного Суду від 09 вересня 2020 року у справі № 732/670/19, від 23 березня 2020 року у справі № 404/502/18, від 07 жовтня 2020 року № 127/33824/19.
У ст. 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.
Як стверджується з матеріалами справи, відповідачем було укладено кредитний договір № ABH0CT155101634123203548 від 13.10.2021, за умовами якого відповідач отримав кредитні грошові кошти у сумі 20 000 грн. шляхом перерахування на банківську карту.
З врахуванням викладеного, матеріалами справи стверджується, що між сторонами укладено кредитний договір, відповідач ознайомився і погодився з умовами договору, а подані позивачем паперові копії електронних документів є допустимими письмовими доказами.
При цьому, суд зазначає, що враховуючи умови надання кредитних коштів, саме боржник має доступ до своїх рахунків, і він мав можливість представити суду виписку з своїх рахунків на підтвердження відсутності надходження коштів від кредитора на виконання укладеного договору, однак доказів на спростування заявлених позовних вимог в частині укладення договору та отримання кредитних коштів, суду не надав.
Отже, з урахуванням умов кредитного договору заборгованість за кредитним договором № ABH0CT155101634123203548 від 13.10.2021 становить 24 302 грн. 27 коп., з якої: загальний залишок заборгованості за наданим кредитом 14 240 грн. 40 коп., загальний залишок заборгованості за відсотками 10 061 грн. 87 коп.
За змістом ст. 526 ЦК України, зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання) (ст. 610 ЦК України). Одним із видів порушення зобов`язання є прострочення - невиконання зобов`язання в обумовлений сторонами строк. При цьому в законодавстві визначаються різні поняття як «строк дії договору», «так і строк (термін) виконання зобов`язання» (ст. 530 ЦК України).
Статтею 525 ЦК України заборонено односторонню відмову від зобов`язання або односторонню зміну його умов.
Наслідки прострочення позичальником повернення позики визначено у ст. 1050 ЦК України. Якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу.
За приписами ч. 1 ст. 612 ЦК України, боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.
Положеннями статті 89 ЦПК України встановлено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).
Статтями 12, 81 ЦПК України визначено, що кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Надані позивачем докази, суд визнає належними і допустимими, відповідачем не надано суду доказів на підтвердження належного виконання ним зобов`язань та спростування суми заборгованості перед позивачем.
Враховуючи викладене, судом встановлено, що позовні вимоги про стягнення заборгованості за кредитним договором № ABH0CT155101634123203548 від 13.10.2021 в розмірі 24 302 грн. 27 коп., з якої: загальний залишок заборгованості за наданим кредитом 14 240 грн. 40 коп., загальний залишок заборгованості за відсотками 10 061 грн. 87 коп. є обґрунтованими, а відтак позов підлягає задоволенню.
Згідно зі статтею 133 ЦПК судові витрати складаються із судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать і витрати на професійну правничу допомогу. За змістом статті 141 ЦПК судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі задоволення позову - на відповідача.
Оскільки позов підлягає задоволенню, відповідно до ст. 141 ЦПК України з відповідача на користь позивача необхідно стягнути понесені ним судові витрати на сплату судового збору в розмірі 2 662 грн. 40 коп.
На підставі вищевикладеного та керуючись ст. ст. 4, 5, 12, 13, 19, 76-81, 141, 223, 259, 263-265, 268, 354-355 ЦПК України, суд,
УХВАЛИВ :
Позов Акціонерного товариства «АКЦЕНТ-БАНК» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором задовольнити.
Стягнути з ОСОБА_1 на користь Акціонерного товариства «АКЦЕНТ-БАНК» заборгованість за кредитним договором № ABH0CT155101634123203548 від 13.10.2021 в сумі 24 302 (двадцять чотири тисячі триста дві) гривні 27 копійок, з якої: загальний залишок заборгованості за наданим кредитом 14 240 (чотирнадцять тисяч двісті сорок) гривень 40 копійок, загальний залишок заборгованості за відсотками 10 061 (десять тисяч шістдесят одна) гривня 87 копійок. 
Стягнути з ОСОБА_1 на користь Акціонерного товариства «АКЦЕНТ-БАНК» понесені витрати по сплаті судового збору в сумі 2 422 (дві тисячі чотириста двадцять дві) гривні 40 копійок.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.
У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.
Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення безпосередньо до Рівненського апеляційного суду.

Учасники справи:
Позивач – Акціонерне товариство «АКЦЕНТ-БАНК», місцезнаходження: вул. Батумська, буд. 11, м. Дніпро, 49074, ЄДРПОУ 14360080.
Відповідач – ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , місце реєстрації: АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 .
Повне судове рішення складене та підписане 04 травня 2026 року.
Суддя   Ольга БАЛАЦЬКА