Справа № 712/425/26
Провадження № 2/712/1877/26

РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 червня 2026 року Соснівський районний суд м. Черкаси в складі:
головуючого судді Пироженко В.Д.
за участю секретаря Каплі А.С.
за участі позивача ОСОБА_1 
за участі представника позивача адвоката Бобер Д.О.
за участі відповідача ОСОБА_2 
за участі представника відповідача адвоката Багрій А.Г. 
розглянувши у відкритому судовому засіданні, за правилами спрощеного позовного провадження, в залі суду м. Черкаси цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення боргу за кредитним договором, -

У С Т А Н О В И В:

Позивач ОСОБА_1 (місце реєстрації АДРЕСА_1 ) звернувся до суду з позовом до відповідача ОСОБА_2 ( АДРЕСА_2 ) про стягнення боргу за кредитним договором, посилаючись на те, що 01.05.2025 між ним та відповідачем було укладено договір позики у формі розписки, згідно з умовами якого ОСОБА_2 отримав в борг грошові кошти в розмірі 43 000 доларів США та зобов`язався повернути їх до 01.08.2025.
Однак, відповідач ухиляється від виконання зобов`язання та грошові кошти не повертає. 
Просить стягнути із ОСОБА_2 на його користь заборгованість за договором позики від 01.05.2025 року в сумі 43 000 доларів США, витрати зі сплати судового збору та витрати на професійно-правничу допомогу.
Ухвалою Соснівського районного суду м. Черкаси від 21.01.2026 року відкрито провадження по справі та справу призначено до судового розгляду в порядку загального провадження. 
25.02.2026 року представник відповідача ОСОБА_2 – адвокат Багрій А.Г. надав до суду відзив на позовну заяву в якому зазначає, що ОСОБА_2 не брав ніяких коштів у ОСОБА_1 в борг, а розписку написав після жорстокого побиття, погроз вбивством та морального тиску. 16.05.2025 року було порушено кримінальне провадження № 42025102060000078 за заявою ОСОБА_2 про вчинення протиправних дій стосовно нього з боку його роботодавців, а саме ОСОБА_1 , а також ще двох осіб зазначеемх у заяві. Вважає, що предмет договору у даній справі відсутній, оскільки ніякого договору позики не укладалося, жодні грошові кошти у борг не передавалися. 
10.03.2026 року представник позивача ОСОБА_1 – адвокат Бобер Д.О. скерував до суду відповідь на відзив в якому вказує, що розписка від 01.05.2025 року підтверджує укладення сторонами договору позики та спростовує доводи відповідача про неотримання грошової суми в борг. Факт написання розписки відповідачем не заперечується. Рішення про визнання вказаного договору недійсним відсутнє. До відзиву на позовну заяву відповідачем не додано жодного доказу застосування насильства до нього під час укладення договору позики. Сама по собі заява про вчинення злочину не може слугувати підтвердженням фактів викладених в ній, оскільки містить суб`єктивний виклад обставин з точки зору заявника. Кримінальне провадження № 42025102060000078 від 16.05.2025 залишається фактовим, натомість підтвердженням винуватості позивача у вчиненні будь яких протиправних дій чи фактів укладення правочину під впливом насильства може бути виключно вирок суду, що набрав законної сили. Більш того, відповідачем не надано жодних медичних документі, які б могли підтвердити факти завдання йому тілесних ушкоджень. Звернення відповідача до правоохоронних органів позивач розцінює як спробу уникнути чи відтермінувати цивільно-правову відповідальність за договором позики. Вважає, що відсутні підстави для закриття провадження у справі. 
Ухвалою Соснівського районного суду м. Черкаси від 08.04.2026 року закрито підготовче провадження у справі та призначено справу до судового розгляду.
Позивач та представник позивача ОСОБА_1 – адвокат Бобер Д.О. в судовому засіданні позовні вимоги підтримали та просили їх задоволити.
Відповідач та представник відповідача ОСОБА_2 – адвокат Багрій А.Г. в судовому засіданні позовні вимоги не визнали та просили відмовити в задоволенні позову з викладених у відзиві на позовну заяву підстав. 
Заслухавши учасників процесу, дослідивши матеріали справи, судом встановлені наступні факти та відповідні правовідносини, які регулюються нормами цивільного законодавства. 
За правилами статей 12, 81 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи не вчиненням нею процесуальних дій. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов`язків щодо доказів, а також інших випадків, передбачених цим Кодексом.
Відповідно до ст. 55 Конституції України права і свободи людини і громадянина захищаються судом. 
Водночас, відповідно до ч. 1 ст. 19 ЦПК України суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи, що виникають з цивільних, земельних, трудових, сімейних, житлових та інших правовідносин, крім справ, розгляд яких здійснюється в порядку іншого судочинства.
Статтею 5 ЦПК України передбачено, що, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором.
За змістом ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.
Відповідно до статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.
Згідно зі статтею 264 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: 1) чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; 3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; 4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин; 5) чи слід позов задовольнити або в позові відмовити; 6) як розподілити між сторонами судові витрати; 7) чи є підстави допустити негайне виконання судового рішення; 8) чи є підстави для скасування заходів забезпечення позову.
При ухваленні рішення суд не може виходити за межі позовних вимог.
Пунктом 2 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судове рішення у цивільній справі» № 14 від 18 грудня 2009 року передбачено, що рішення суду як найважливіший акт правосуддя покликане забезпечити захист гарантованих Конституцією України прав і свобод людини та здійснення проголошеного Основним Законом України принципу верховенства права. У зв`язку з цим суди повинні неухильно додержувати вимог про законність і обґрунтованість рішення у цивільній справі (частина перша статті 263 ЦПК).
Відповідно до положень ч. 1, п.п. 1, 3, 7, 10 ч. 2 ст. 16 ЦК України, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути: визнання права; припинення дії, яка порушує право; припинення правовідношення. Суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом.
Відповідно до ст. 15 ЦК України кожна особа має права на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.
Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування (ч. ч. 3, 4 ст. 77 ЦПК України). Крім того, обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування (ч. 2 ст. 78 ЦПК України).
У судовому засіданні установлено, що 01.05.2025 між ОСОБА_1 до ОСОБА_2 було укладено договір позики грошових коштів на суму 43 000 доларів США.
ОСОБА_2 власноручно було написано розписку про отримання коштів. 
Згідно даної розписки строк повного повернення позики визначено 01.08.2025 року. Однак, у вказаний строк борг позивачу повернуто не було. 
Позивач та представник відповідача ОСОБА_2 – адвокат Багрій А.Г. в судовому засіданні зазначили, що ОСОБА_2 не отримував в борг кошти у ОСОБА_1 , а розписку написав після жорстокого побиття, погроз вбивством та морального тиску. 
16.05.2025 року було порушено кримінальне провадження № 42025102060000078 за заявою ОСОБА_2 про вчинення протиправних дій стосовно нього з боку його роботодавців, а саме ОСОБА_1 , а також ще двох осіб зазначених у заяві.
З матеріалів справи убачається, що ОСОБА_2 звертався до Управління СБУ із заявою від 12.05.2025 року щодо вчинення протиправних дій відносно нього (вимагання коштів, поєднане з погрозою вбивства чи заподіяння тілесних ушкоджень) зі сторони ОСОБА_3 та ще двох осіб.
Згідно з витягу з Єдиного реєстру досудових розслідувань відомості про вчинення кримінального правопорушення у кримінальному провадженні № 42025102060000078 внесені до вказаного реєстру 16.05.2025. 
Печерським управлінням поліції ГУНП в у м. Києві проводиться досудове розслідування у кримінальному провадженні внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідування за № 42025102060000078 від 16.05.2025 за ознаками кримінального правопорушення передбаченого ч. 4 ст. 189 КК України.
10.07.2025 року проведено обшук за адресою АДРЕСА_3 в ході якого було вилучено оригінал розписки ОСОБА_2 про отримання ним коштів у позику. 
Як зазначив відповідач в судовому засіданні, кримінальне провадження порушене по факту його заяви та на даний час проводиться ряд процесуальних дій стосовно встановлення істини. Підозра по даному кримінальном у провадженні нікому не пред`явлена. 
Відповідно до ст. 6 ЦК України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості (ст. 627 ЦК України).
Згідно з ст. 628 ЦК України, зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.
Відповідно до ст.ст. 638, 639 ЦК України, договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору.
Відповідно до ст. 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.
Крім того, статтею 626 ЦК України визначено, що договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.
Згідно ч. 2 ст. 1047 ЦК України, договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян. На підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника.
Відповідно до правової позиції Верховного Суду України, яка викладена у постанові Судової палати в цивільних справах Верховного Суду України від 18.09.2013 року № 6-63цс13, письмова форма договору позики внаслідок його реального характеру є доказом не лише факту укладання договору, але й факту передачі грошей.
Тлумачення статей 1046 та 1047 ЦК України свідчить, що по своїй суті розписка про отримання в борг грошових коштів є документом, який видає боржник (позичальник) кредитору (позикодавцю) за договором позики, підтверджуючи як його укладення, так і умови договору, а також засвідчуючи отримання від кредитора певної грошової суми або речей.
Такий же висновок зроблений Верховним Судом України у постанові від 11 листопада 2015 року у справі № 6-1967цс15 та постанові від 18 січня 2017 року в справі № 6-2789цс16.
Отже, за своїми правовими ознаками договір позики є реальним, одностороннім (оскільки, укладаючи договір, лише одна сторона - позичальник зобов`язується до здійснення дії (до повернення позики), а інша сторона - позикодавець стає кредитором, набуваючи тільки право вимоги), оплатним або безоплатним правочином, на підтвердження якого може бути надана розписка позичальника, яка є доказом не лише укладення договору, але й посвідчує факт передання грошової суми позичальнику.
За своєю суттю договір чи розписка про отримання в борг грошових коштів є документом, який підтверджує укладення договору, визначає його умови, а також засвідчує отримання позичальником від кредитора певної грошової суми або речей.
Досліджуючи боргові розписки чи договори позики, суди повинні виявляти справжню правову природу укладеного договору, а також надавати оцінку всім наявним доказам і залежно від установлених результатів - робити відповідні правові висновки.
Відповідно до ч.ч. 1, 3 ст. 1049 ЦК України, позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.
Позика вважається повернутою в момент передання позикодавцеві речей, визначених родовими ознаками, або зарахування грошової суми, що позичалася, на його банківський рахунок.
Відповідно до ч. 1 ст. 509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.
Сторонами у зобов`язанні є боржник і кредитор (ч. 1 ст. 510 ЦК України).
Згідно із ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.
Частиною 1 статті 527 ЦК України визначено, що боржник зобов`язаний виконати свій обов`язок, а кредитор - прийняти виконання особисто, якщо інше не встановлено договором або законом, не випливає із суті зобов`язання чи звичаїв ділового обороту.
Якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін), як це передбачено ч. 1 ст. 530 ЦК України.
Як визначено статтею 610 ЦК України, порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).
Згідно положення ч. 1 ст. 625 Цивільного кодексу України, боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання.
Заперечуючи проти позивних вимог, відповідач вказував, що розписку він писав під тиском позивача та його друзів, які наносили йому тілесні ушкодження і коштів в борг він не отримував від позивача.
Як вбачається з особисто складеної відповідачем ОСОБА_2 розписки про отримання грошових коштів, відповідач отримав кошти в сумі 43 доларів США, але до цього часу гроші не повернув.
Заперечення позичальника про те, що грошові кошти насправді не були ним одержані від позикодавця, здійснюється у формі обґрунтованого заперечення, і тягар доведення цієї обставини покладений саме на позичальника. Посилання відповідача на порушення кримінального провадження по факту отримання від нього розписки не є достатнім доказом неотримання коштів, оскільки він не має заздалегідь встановленої сили, не змінює балансу доказів у справі та не спростовує факт передачі грошей.
Таких висновків дійшов Верховний Суд у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду у спраіі № 368/1257/21 від 06.04.2026 року. 
Таким чином, надаючи оцінку вищевказаним фактам, суд вважає, що пояснення відповідача стосовно написання розписки під тиском не спростовують факт підписання боргової розписки відповідачем.
Факт передачі коштів в даному конкретному випадку підтверджується розпискою (борговою розпискою), яку було написано 01.05.2025 року. Зокрема розписка містить суму отриманих коштів та дату їх повернення.
Також суд звертає увагу на те, що розписка відповідачем була написана 01.05.20265 року, а звернення до правоохоронних органів відбулося лише 16.05.2025 року. 
Матеріали справи не містять доказів щодо отримання відповідачем тілесних ушкоджень. Відсутність таких доказів, свідчить, що ОСОБА_2 не доведено факту неотримання ним грошових коштів у борг. Таких доказів відповідач суду не подав. 
Наявність на даний час кримінального провадження, порушеного по факту звернення ОСОБА_2 , не може бути підставою для відмови у задоволенні вимог позивача, постільки даний факт не підтверджує не отримання позичальником коштів.
Відтак, подана позивачем розписка є належним і достатнім доказом, як укладення між сторонами договору позики, так і отримання відповідачем коштів у борг від позивача. 
В даному випадку між сторонами виникли правовідносини, які є цивільними та виникли на підставі укладення цивільної угоди (договору позики грошових коштів), яка є чинною на момент розгляду справи, а тому підлягає до виконання.
Враховуючи, що кошти відповідачем у визначені розпискою строки не повернені, сума боргу у розмірі 43 000 доларів США підлягає стягненню з відповідача на користь позивача.
Відповідно до ст. 76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.
Згідно ст. 77 ЦПК України, належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування.
Згідно до ст. 80 ЦПК України, достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.
Відповідно до ч. 1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Тобто, вказані принципи щодо обов`язковості доведення тих чи інших обставин є обов`язковими при з`ясуванні обставин справи по суті.
З огляду на зазначене, суд оцінюючи належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок в їх сукупності за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженню наявних у справі доказів приходить до висновку, що позовні вимоги позивача знайшли своє підтвердження у судовому засіданні, у зв`язку з чим позов підлягає задоволенню.
Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України до стягнення з відповідача на користь позивача підлягає стягненню судовий збір у розмірі 15 140 грн., сплачений позивачем при подачі позовної заяви.
На підставі викладеного, керуючись ст. 10, 12, 81, 128, 131, 141, 263-265, 354-355 ЦПК України, ст.ст. 509, 510, 525, 526, 527, 530, 546, 1046, 1047, 1049 ЦК України, -

У Х В А Л И В:

Позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення боргу за кредитним договором задовольнити. 
Стягнути із ОСОБА_2 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , прож. АДРЕСА_2 , РНОКПП НОМЕР_1 ) на користь ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_2 РНОКПП НОМЕР_2 , прож. АДРЕСА_1 ) борг за договором позики у розмірі 43 тисячі доларів США та понесені витрати по сплаті судового збору в сумі 15 140 грн.
Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку до Черкаського апеляційного суду шляхом подачі апеляційної скарги безпосередньо до суду апеляційної інстанції протягом 30 днів (ст.ст. 354, 355 ЦПК України). Якщо в судовому засіданні проголошено лише вступну та резолютивну частину судового рішення або у разі розгляду справи без повідомлення учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складання повного судового рішення.
Учасник справи, якому повне рішення або ухвала суду не були вручені у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження. 
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. 
У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду. 
 Головуючий: Пироженко В.Д.

Повний текст рішення складений: 22.06.2026

Позивач: ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_2 , РНОКПП НОМЕР_2 , адреса: АДРЕСА_1 ).
Відповідач:  ОСОБА_2 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , зареєстрований та проживає, як ВПО за адресою: АДРЕСА_2 ).