1	Справа № 335/2712/26  2/335/2027/2026 	

ЗАОЧНЕ РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29 червня 2026 року м. Запоріжжя

Вознесенівський районний суд міста Запоріжжя у складі головуючого судді Рибалко Н.І., за участю секретаря судового засідання Чибінової Н.І., розглянувши у відкритому судовому засіданні за правилами спрощеного позовного провадження позовну заяву Товариства з обмеженою відповідальністю «Діджи Фінанс» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором,

ВСТАНОВИВ:

17.03.2026 ТОВ «Діджи Фінанс» звернулося до суду з позовом до ОСОБА_1 , у якому просить суд стягнути із останньої на свою користь заборгованість за договоромпро надання споживчого кредиту № 2003255515 від 01.09.2013 у розмірі 69 006,86 грн., із яких: заборгованість за тілом кредиту становить 44 468,10 грн., заборгованість за відсотками становить 24 538,76 грн., а також понесені судові витрати.
В обґрунтування позовних вимог зазначено, що 01.09.2013 між АТ «ОТП БАНК» та ОСОБА_1 був укладений договір про надання споживчого кредиту № 2003255515, за умовами якого, кредитодавець зобов`язується надати позичальникові кредит, в розмірі визначеному кредитним договором, на умовах строковості, зворотності, платності, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти за користування кредитом, відповідно до умов, зазначених у кредитному договорі, додатках до нього та в правилах надання і повернення кредиту, що розміщені на офіційному веб-сайті кредитодавця. Відповідно до умов кредитного договору відповідачці були надані кредитні кошти.
15.03.2024 між АТ «ОТП БАНК» та ТОВ «Діджи Фінанс» укладено договір факторингу № 15/03/24, відповідно до якого відбулось відступлення права вимоги за кредитним договором № 2003255515 від 01.09.2013. Відповідно до вказаного договору факторингу ТОВ «Діджи Фінанс» набуло права грошової вимоги до відповідача ОСОБА_1 в сумі 69 006,86 грн., із яких: заборгованість за тілом кредиту становить 44 468,10 грн., заборгованість за відсотками становить 24 538,76 грн.
Всупереч умовам договору відповідачка не виконала своїх зобов`язань, після відступлення позивачу права грошової вимоги до неї, не здійснила жодного платежу для погашення кредитної заборгованості, що спонукало позивача, як нового кредитора, звернутись до суду із вказаним позовом.
Ухвалою судді Вознесенівського районного суду міста Запоріжжя від 23.03.2026 позовна заява прийнята до розгляду, відкрито провадження у справі, визначено розгляд справи проводити в порядку спрощеного позовного провадження з викликом сторін, сторонам по справі надано строк для подання заяв по суті справи, призначено судове засідання на 22.04.2026, яке було відкладено на 21.05.2026, у зв`язку із неявкою відповідача у судове засідання.
Ухвалою суду від 21.05.2026 витребувано у ТОВ «Діджи Фінанс» договір про споживче кредитування 2003255515 укладений 01.09.2013 між Акціонерним Товариством «ОТП БАНК» та ОСОБА_2 .
На виконання ухвали суду від 21.05.2026, від представника ТОВ «Діджи Фінанс» 04.06.2026 надійшла заява, відповідно до якої представник зазначив, що 30.03.2013 між Акціонерним товариством «ОТП БАНК» та ОСОБА_1 було укладено договір про надання споживчого кредиту № 2003255515, за умовами якого відповідач отримала два види кредиту: — споживчий кредит на придбання товару в розмірі 10 335,36 грн зі строком повернення до 30.03.2014 та процентною ставкою 0,1 % річних (п. 1.1 Договору); відновлювальну кредитну лінію до карткового рахунку в розмірі 1 000,00 грн строком на 3 роки (пп. 2.2.2, 2.4, 2.5 Договору). Таким чином, між сторонами укладено змішаний договір, що підтверджується, зокрема, паспортом споживчого кредиту та власноручним підписом відповідача. Дата «01.09.2013», зазначена в розрахунку заборгованості, виписці з рахунку приватного клієнта та витягу з Реєстру боржників до договору факторингу № 21/10/22 від 15.03.2024, відображає початок фактичного використання відповідачем кредитного ліміту та проведення операцій за картковим рахунком, а не дату укладення нового або окремого кредитного договору. Отже, договір від «01.09.2013» як самостійний правочин не існує. Враховуючи зазначене, договір про споживче кредитування № 2003255515 від 01.09.2013 як окремий правочин між сторонами не укладався, а зазначена дата відображає початок використання відповідачем кредитного ліміту та здійснення операцій за картковим рахунком у межах вже існуючих договірних відносин.
У судове засідання представник позивача не з`явився, в позовній заяві просить розгляд справи здійснювати за його відсутності, позовні вимоги просить задовольнити у повному обсязі, проти ухвалення заочного рішення не заперечує.
Відповідачка у судове засідання повторно не з`явилася, про дату, час та місце судового засідання повідомлялася судом належним чином, на підставі ч. 1 ст. 12-1 Закону України «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України» та в порядку, передбаченому ч. 11 ст. 128 ЦПК України шляхом розміщення оголошення на офіційному веб-порталі Судової влади України. Згідно з ч. 11 ст. 128 ЦПК України з опублікуванням оголошення про виклик, особа вважається повідомленою про дату, час і місце розгляду справи. Причини неявки у судове засідання відповідачка не повідомила, правом на подання відзиву на позовну заяву не скористалася. Заяв про відкладення розгляду справи або про розгляд справи за її відсутності суду не надала.
Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, чи в разі, якщо відповідно до положень Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального засобу не здійснюється.
На підставі досліджених письмових доказів, судом встановлені наступні факти і відповідні їм правовідносини.
З матеріалів справи вбачається, що 30.03.2013 між АТ «ОТП БАНК» та ОСОБА_1 був укладений договір про надання споживчого кредиту № 2003255515. Вказаний договір підписано власноруч відповідачкою.
Відповідно до п. 1.1 Договору, банк надає позичальнику споживчий кредит на наступних умовах: розмір та валюта кредиту, на придбання товару у продавця №1 9 228,00 грн., на придбання послуг зі страхування у продавця №2 1 107,36 грн., строк кредиту 12 місяців, розмір процентної ставки 0,01% річних.
Додатком № 1 до кредитного договору № 2003255515 від 30.03.2013 визначено графік погашення кредиту, нарахованих процентів та інших платежів за кредитним договором. Графік підписано представником кредитора та особистим підписом ОСОБА_1 .
Разом з цим, 30.03.2013 укладено Договір комплексного страхування позичальника №06/07/2003255515.
До договору надано інформаційний листок «Умови кредитування по продукту «Число Пи», підписаний 30.03.2013, згоду-дозвіл на обробку персональних даних від 30.03.2013, опитувальний лист фізичної особи від 30.03.2013.
В матеріалах справи наявні специфікація до кредитного договору № 2003255515 від 30.03.2013, рахунок та видаткова накладна від 30.03.2013.
Отже, документи, які складалися та підписувалися вказаними сторонами, у ході укладення вищевказаного Договору, датовані 30.03.2013.
Відповідно до ч. 1, 3 ст. 512 ЦК України кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок, зокрема передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги). Кредитор у зобов`язанні не може бути замінений, якщо це встановлено договором або законом.
Статтею 514 ЦК України передбачено, що до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом.
15.03.2024 між АТ «ОТП Банк» та ТОВ «Діджи фінанс» укладено договір факторингу №15/03/24, у відповідності до умов якого АТ «ОТП Банк» передало (відступило) ТОВ «Діджи фінанс» за плату належні йому права вимоги, а ТОВ «Діджи фінанс» прийняло належні АТ «ОТП Банк» права вимоги до боржників, вказаних у Реєстрі боржників.
Відповідно до витягу з Реєстру боржників до договору факторингу №15/03/24 від 15.03.2024 року, ТОВ «Діджи фінанс» набуло права грошової вимоги до ОСОБА_1 за договором № 2003255515 від 01.09.2013 у розмірі 69 006,86 грн.
Згідно з розрахунком заборгованості за вказаним договором ОСОБА_1 має непогашену заборгованість за кредитним договором № 2003255515 від 01.09.2013 в розмірі 69 006,86 грн. 
Отже, виходячи із досліджених судом доказів, встановлено, що договір про споживче кредитування № 2003255515 з додатками, було укладено між ТОВ «ОТП Кредит» та ОСОБА_1 30.03.2013. 
Позивач звертаючись до суду, посилається на набуття права вимоги за кредитним договором № 2003255515 від 01.09.2013 (як зазначено у позові: укладений між відповідачем та АТ «ОТП БАНК»), згідно з Договору факторингу № 15/03/24 від 15.03.2024 та витягу з реєстру боржників до Договору факторингу.
Однак, кредитний договір № 2003255515 від 01.09.2013 укладений між відповідачем та АТ «ОТП БАНК», позивачем суду не надано.
Підставою заміни учасника процесуальних правовідносин є факт набуття таким учасником відповідних прав, у даному випадку кредитора, у матеріальних правовідносинах.
Підставою виникнення цивільних прав та обов`язків є, зокрема, договори та інші правочини, як передбачено статтею 11 ЦК України.
Відповідно до пункту 1 частини першої статті 512 ЦК України кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги).
Згідно зі статтею 514 ЦК України до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом.
Поряд з цим, право грошової вимоги до боржника може бути відступлене також на підставі договору факторингу (фінансування під відступлення права грошової вимоги), за яким згідно з частиною першою статті 1077 ЦК України одна сторона (фактор) передає або зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений договором спосіб), а клієнт відступає або зобов`язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника).
Відповідно до частини першої статті 1078 ЦК України предметом договору факторингу може бути право грошової вимоги, строк платежу за якою настав (наявна вимога), а також право вимоги, яке виникне в майбутньому (майбутня вимога).
Статтею 1079 ЦК України визначено, що сторонами у договорі факторингу є фактор і клієнт. Клієнтом у договорі факторингу може бути фізична або юридична особа, яка є суб`єктом підприємницької діяльності. Фактором може бути банк або інша фінансова установа, яка відповідно до закону має право здійснювати факторингові операції.
У постанові Верховного Суду від 24.12.2019 у справі № 668/7544/15-ц зазначено, що: «за приписами частини першої статті 517 ЦК України первісний кредитор у зобов`язанні повинен передати новому кредиторові документи, які засвідчують права, що передаються, та інформацію, яка є важливою для їх здійснення. Первісний кредитор у зобов`язанні відповідає перед новим кредитором за недійсність переданої йому вимоги, але не відповідає за невиконання боржником свого обов`язку, крім випадків, коли первісний кредитор поручився за боржника перед новим кредитором (частина перша статті 519 ЦК України).
Згідно з частиною третьою статті 12, частиною першою статті 81 ЦК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Частиною другою статті 78 ЦПК України встановлено, що обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.
Доведеність позовних вимог, розмір заборгованості, набуття новим кредитом права вимоги до боржника покладається процесуальним законом у справах цієї категорії на позивача.
Суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках (частина перша статті 13 ЦПК України).
Під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження (пункти 1, 2 частини першої статті 264 ЦПК України).
Разом із тим, позивачем не надано суду доказів на підтвердження набуття права вимоги за кредитним договором № 2003255515 від 30.03.2013 укладеним між відповідачем та ПАТ «ОТП Банк», який долучений до матеріалів справи, оскільки матеріали справи свідчать про набуття права вимоги за кредитним договором № 2003255515 від 01.09.2013 укладеним між відповідачем та АТ «ОТП БАНК», який до матеріалів справи позивачем не долучався.
При цьому, у своїх пояснення представник позивача зазначав, що договір про споживче кредитування № 2003255515 від 01.09.2013 як окремий правочин між сторонами не укладався, а зазначена дата відображає початок використання відповідачем кредитного ліміту та здійснення операцій за картковим рахунком у межах вже існуючих договірних відносин. 
Таким чином, ТОВ «Діджи Фінанс» не доведено наявність у товариства права вимоги до відповідача за спірним кредитним договором № 2003255515 від 30.03.2013.
Відповідно до частини шостої статті 81 ЦПК України доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.
Таким чином, суд доходить до висновку, що позивачем не надано доказів, які підтверджують ту обставину, що ТОВ «Діджи Фінанс» у встановленому Законом порядку набуло статус нового кредитора за кредитним договором № 2003255515 від 30.03.2013 укладеним між відповідачкою та ПАТ «ОТП Банк», а відтак і право вимоги до неї.
Відсутність (недоведеність) порушеного або оспорюваного права позивача є підставою для ухвалення рішення про відмову у задоволенні позову, незалежно від інших встановлених судом обставин (постанова ВС від 29 червня 2021 року по справі № 916/2040/20).
У свою чергу, не доведення позивачем відступлення первісним кредитором грошової вимоги до боржника, позбавляє суд, у тому числі, можливості перевірити правильність нарахування поданого розрахунку заборгованості.
З огляду на викладені судом обставини, суд дійшов висновку, що у задоволенні позову слід відмовити, у зв`язку із недоведеністю заявлених позовних вимог.
Враховуючи те, що суд відмовляє у задоволенні позову, то судові витрати у виді сплати судового збору та витрат на правничу допомогу слід віднести на рахунок позивача.
Керуючись ст. ст. 12, 13, 141, 258, 259, 263-265, 268, 280-282 ЦПК України, суд,-

УХВАЛИВ:

У задоволені позову Товариства з обмеженою відповідальністю «Діджи Фінанс» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором - відмовити.
Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача. Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом двадцяти днів з дня отримання його копії. У разі залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення заочне рішення може бути оскаржено відповідачем в апеляційному порядку.
Заочне рішення може бути оскаржене позивачем в апеляційному порядку шляхом подання апеляційної скарги безпосередньо до Запорізького апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його ухвалення. Якщо в судовому засіданні було проголошено лише вступну та резолютивну частину судового рішення або у разі розгляду справи без повідомлення учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складання повного судового рішення. Учасник справи, якому повне рішення суду не були вручені у день його проголошення або складання, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження.
Заочне рішення набирає законної сили, якщо протягом строків, встановлених ЦПК України, не подані заява про перегляд заочного рішення або апеляційна скарга, або якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справи.
Повне судове рішення складено 29 червня 2026 року.

Суддя           Н.І. Рибалко