П О С Т А Н О В А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
Справа № 120/4463/25 
Головуючий у 1-й інстанції: Крапівницька Н. Л. 
Суддя-доповідач: Граб Л.С. 
28 травня 2026 року 
м. Вінниця
Сьомий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:
головуючого судді: Граб Л.С. 
суддів: Матохнюка Д.Б.  Сторчака В. Ю. 

розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області на рішення Вінницького окружного адміністративного суду від 27 лютого 2026 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області, Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області про визнання дій протиправними, зобов`язання вчинити дії, 
В С Т А Н О В И В :
ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до Головного управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області (далі – відповідач-1), Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області, в якому просила:
-визнати протиправним та скасувати рішення Головного управління Пенсійного фонду в Дніпропетровській області від 26.03.2025 № 025150007615 щодо відмови ОСОБА_1 у призначенні пенсії за вислугу років відповідно до пункту «е» статті 55 Закону України від 05.11.1991 № 1788-ХІІ «Про пенсійне забезпечення», починаючи з 25.05.2024;
-зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області призначити і виплачувати ОСОБА_1 , пенсію за вислугу років відповідно до пункту «е» статті 55 Закону України від 05.11.1991 № 1788-ХІІ «Про пенсійне забезпечення», починаючи з 25.05.2024, зарахувавши до спеціального стажу періоди роботи з 01.11.1986 по 17.03.1987 на посаді няні, з 27.08.2001 по 14.01.2003 на посаді методиста Тульчинського райметодкабінету, з 31.08.1993 по 31.10.2003 на посадах вчителя історії та правознавства, заступника директора з навчально – виховної роботи та з 01.11.2003 по 05.07.2017 на посаді вчителя історії.
Рішенням Вінницького окружного адміністративного суду від 27.02.2026 позов задоволено частково:
-визнано протиправним та скасовано рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області №025150007615 від 26.03.2025 щодо відмови у призначенні ОСОБА_1 пенсії за вислугу років на підставі пункту «е» ст. 55 Закону України «Про пенсійне забезпечення»;
-зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області повторно розглянути заяву ОСОБА_1 від 25.04.2024 року про призначення пенсії за вислугу років на підставі пункту «е» статті 55 Закону України «Про пенсійне забезпечення», зарахувавши до страхового та спеціального (педагогічного) стажу роботи, а саме, періоди: з 01.11.1986 по 17.03.1987 включно; з 27.08.2001 по 14.01.2003 включно; з 01.11.2003 по 05.07.2017 включно, з урахуванням висновків суду у цій справі.
В решті позову відмовлено.
Не погодившись з судовим рішенням, відповідач-2 подав апеляційну скаргу, в якій просить рішення суду першої інстанції скасувати та прийняти нове рішення, яким у задоволенні позовних вимог відмовити в повному обсязі.
В обґрунтуванні доводів апеляційної скарги, Управління посилається на неповне з`ясування судом першої інстанції обставин, що мають значення для розгляду справи, невідповідність висновків обставинам справи та порушення норм матеріального та процесуального права, які призвели до неправильного вирішення правового спору.
За правилами п.3 ч.1 ст.311 КАС України, розгляд справи колегією суддів здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами.
Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що остання підлягає частковому задоволенню, виходячи із наступного.
Судом першої інстанції встановлено, що 25.05.2024 ОСОБА_1 звернулася із заявою про призначення їй пенсії за вислугу років відповідно до пункту «е» статті 55 Закону України від 05.11.1991 №1788-ХІІ «Про пенсійне забезпечення» (надалі Закон №1788-ХІІ).
Враховуючи принцип екстериторіальності, Головне управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області розглянуло вказану заяву та прийняло рішення від 31.05.2024 №025150007615 про відмову в призначені пенсії за вислугу років, в зв`язку з відсутністю необхідного страхового спеціального стажу, передбаченого ст. 55 Закону України «Про пенсійне забезпечення».
Позивач, не погодившись із таким рішенням, звернулася до суду.
Рішенням Вінницького окружного адміністративного суду від 25.11.2024 у справі №120/7843/24 визнано протиправним та скасовано рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області №025150007615 від 31 травня 2024 року. Зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській повторно розглянути заяву ОСОБА_1 про призначення пенсії за вислугу років від 25 травня 2024 року, з урахуванням висновків суду, викладених у мотивувальній частині цього судового рішення. В іншій частині позовних вимог відмовлено.
Постановою Сьомого апеляційного адміністративного суду від 03.03.2025 у справі №120/7843/24 апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області на рішення Вінницького окружного адміністративного суду від 25.11.2024 у справі № 120/7843/24 залишено без задоволення, а рішення Вінницького окружного адміністративного суду від 25.11.2024 без змін.
На виконання вказаного рішення, Головне управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області повторно розглянуло заяву позивача про призначення пенсії за вислугу років від 25 травня 2024 року з урахування висновків суду, викладених у мотивувальній частини судового рішення та рішенням від 26.03.2025 №025150007615 відмовило у призначенні пенсії за вислугу років через відсутність необхідного спеціального стажу, який дає право на призначення пенсії за вислугу років.
В рішенні від 26.03.2025 № 025150007615 вказано, що на підставі наданих документів та, враховуючи індивідуальні відомості про застраховану особу, підсумок по страховому стажу заявника на момент звернення склав: 37 років 3 місяці 6 днів, стаж який дає право на пенсію за вислугу років складає 9 років 4 місяці 18 днів, а саме:
- згідно даних трудової книжки НОМЕР_1 від 02.11.1986: період роботи в Тульчинському закладі дошкільної освіти (ясла-садок) №3 на посаді няні з 01.11.1986 по 17.03.1987 - зараховано до загального страхового стажу, не зараховано до стажу який дає право на пенсію за вислугу років, оскільки посада не передбачена постановою Кабінету Міністрів України від 04.11.1993 №909 “Про перелік закладів і установ освіти, охорони здоров`я та соціального захисту і посад, робота на яких дає право на пенсію за вислугу років”;
-період роботи на посаді старшої піонервожатої в Копіївської ВШ Тульчинського району з 18.03.1987 по 09.08.1988 — зараховано до загального страхового стажу та до стажу що дає право на вислугу років;
- період роботи у навчально-виховному закладі “Школа-дитячий садок” на посаді вчителя історії з 31.08.1993 по 27.08.1998, на посаді заступника директора з навчально-виховної роботи з 28.08.1998 по 27.08.2001 - зараховано до загального страхового стажу та до стажу що дає право на вислугу років;
-період роботи на посаді методиста Тульчинської районної державної адміністрації з 27.08.2001 по 14.01.2003 - зараховано до загального страхового стажу, не зараховано до стажу, який дає право на пенсію за вислугу років, оскільки посада не передбачена постановою Кабінету Міністрів України від 04.11.1993 №909 “Про перелік закладів і установ освіти, охорони здоров`я та соціального захисту і посад, робота на яких дає право на пенсію за вислугу років”;
-з 14.01.2003 по 05.07.2017 займала посади державної служби в Тульчинській райдержадміністрації та з 06.07.2017 по даний час займає посади посадової особи місцевого самоврядування в Тульчинській міській раді - що не відноситься до посад передбачених постановою Кабінету Міністрів України від 04.11.1993 №909 “Про перелік закладів і установ освіти, охорони здоров`я та соціального захисту і посад, робота на яких дає право на пенсію за вислугу років”;
-згідно довідки №01-22/185 від 24.04.2024 працювала за сумісництвом в Тульчинській загальноосвітній школі №1 на посаді вчителя історії з тижневим навантаженням до 8 годин з 01.11.2003 по 30.11.2020 — що не може бути зараховано до стажу, який дає право на пенсію за вислугу років, оскільки місце роботи не є основним.
Водночас, на думку позивача, остання має право на зарахування до спеціального стажу періодів роботи з 01.11.1986 по 17.03.1987 на посаді няні; з 27.08.2001 по 14.01.2003 на посаді методиста Тульчинського райметодкабінету; з 31.08.1993 по 31.10.2003 на посадах вчителя історії та правознавства, заступника директора з навчально–виховної роботи та з 01.11.2003 по 05.07.2017 на посаді вчителя історії, у зв`язку з чим звернулася до суду з цим позовом.
Приймаючи рішення, суд першої інстанції дійшов висновку про часткову обгрунтованість позовних вимог та наявність правових підстав для їх задоволення.
Переглядаючи оскаржуване судове рішення в межах доводів та вимог апеляційної скарги, перевіряючи дотримання судом першої інстанцій норм процесуального права при встановленні фактичних обставин у справі та правильність застосування ним норм матеріального права, колегія суддів виходить із наступного.
Відповідно до пункту «е» статті 55 Закону України «Про пенсійне забезпечення» право на пенсію за вислугу років мають працівники освіти, охорони здоров`я та соціального забезпечення при наявності спеціального стажу роботи від 25 до 30 років за переліком, що затверджується у порядку, який визначається Кабінетом Міністрів України.
Згідно статті 28 Закону України «Про освіту» від 23 травня 1991 року №1060-XII (який був чинний до 28.09.2017) система освіти складається із навчальних закладів, наукових, науково-методичних і методичних установ, науково-виробничих підприємств, державних і місцевих органів управління освітою та самоврядування в галузі освіти.
За змістом статті 29 Закону України «Про освіту» від 23 травня 1991 року №1060-XII структура освіти включає дошкільну освіту; загальну середню освіту; позашкільну освіту; професійно-технічну освіту; вищу освіту; післядипломну освіту; самоосвіту.
За правилами частини першої статті 10 Закону України «Про освіту» від 5 вересня 2017 року №2145-VIII (чинний з 28.09.2017), невід`ємними складниками системи освіти є: дошкільна освіта; повна загальна середня освіта; позашкільна освіта; спеціалізована освіта; професійна (професійно-технічна) освіта; фахова передвища освіта; вища освіта; освіта дорослих, у тому числі післядипломна освіта.
У розумінні статті 50 Закону України «Про освіту» учасниками навчально-виховного процесу є: діти дошкільного віку, вихованці, учні, студенти, курсанти, слухачі, стажисти, клінічні ординатори, аспіранти, докторанти; керівні, педагогічні, наукові, науково-педагогічні працівники, спеціалісти; батьки або особи, які їх замінюють, батьки-вихователі дитячих будинків сімейного типу; представники підприємств, установ, кооперативних, громадських організацій, які беруть участь у навчально-виховній роботі.
Правові, організаційні та фінансові засади функціонування і розвитку системи дошкільної освіти, яка забезпечує розвиток, виховання і навчання дитини, ґрунтується на поєднанні сімейного та суспільного виховання, досягненнях вітчизняної науки, надбаннях світового педагогічного досвіду, сприяє формуванню цінностей демократичного правового суспільства в Україні, визначає Закон України від 11.07.2001 №2628-III «Про дошкільну освіту» (тут і далі у тексті застосовується у редакції, чинній станом на час виникнення спірних правовідносин).
За правилами абзаців першого, другого частини першої статті 5 вищезгаданого Закону систему дошкільної освіти становлять, у тому числі, дошкільні навчальні заклади незалежно від підпорядкування, типів і форми власності.
Типи дошкільних навчальних закладів визначає стаття 12 Закону України «Про дошкільну освіту», згідно з положеннями якої відповідно до потреб громадян України створюються такі дошкільні навчальні заклади, зокрема, дошкільний навчальний заклад (ясла) для дітей віком від двох місяців до трьох років, де забезпечуються догляд за ними, а також їх розвиток і виховання відповідно до вимог Базового компонента дошкільної освіти; дошкільний навчальний заклад (ясла-садок) для дітей віком від двох місяців до шести (семи) років, де забезпечуються догляд за ними, розвиток, виховання і навчання відповідно до вимог Базового компонента дошкільної освіти; дошкільний навчальний заклад (дитячий садок) для дітей віком від трьох до шести (семи) років, де забезпечуються їх розвиток, виховання і навчання відповідно до вимог Базового компонента дошкільної освіти (абзаци перший-третій).
Частиною третьою цієї ж статті передбачено, що для задоволення освітніх потреб громадян дошкільний навчальний заклад може входити до складу навчально-виховного комплексу "дошкільний навчальний заклад - загальноосвітній навчальний заклад", "загальноосвітній навчальний заклад - дошкільний навчальний заклад" або до складу об`єднання з іншими навчальними закладами.
Дошкільні навчальні заклади можуть бути державної, комунальної та приватної форм власності (частина перша статті 15 Закону України «Про дошкільну освіту»).
Абзацами першим, третім статті 27 Закону України «Про дошкільну освіту» також установлено, що учасниками навчально-виховного процесу у сфері дошкільної освіти є: директори (завідуючі), заступники директора (завідуючого) з навчально-виховної (виховної) роботи, вихователі-методисти, вихователі, старші вихователі, вчителі (усіх спеціальностей), вчителі-дефектологи, вчителі-логопеди, практичні психологи, соціальні педагоги, інструктори з праці, інструктори з фізкультури, інструктори слухового кабінету, музичні керівники, керівники гуртків, студій, секцій, інших форм гурткової роботи та інші спеціалісти.
Перелік закладів і установ освіти, охорони здоров`я та соціального захисту і посад, робота на яких дає право на пенсію за вислугу років, затверджено постановою Кабінету Міністрів України від 04.11.1993 №909.
В свою чергу, до Переліку посад педагогічних та науково-педагогічних працівників, затвердженого постановою Кабінету Міністрів від 14.06.2000 року №963, до педагогічних працівників відносяться: вчителі, викладачі всіх спеціальностей, асистент вчителя загальноосвітнього навчального закладу з інклюзивним та інтегрованим навчанням, асистент вчителя-реабілітолога, старший викладач вищого навчального закладу 1 і II рівня акредитації, майстер виробничого навчання, педагог професійного навчання, старший вихователь, соціальний педагог по роботі з дітьми- інвалідами, логопед закладу охорони здоров`я та соціального забезпечення, методист, педагог-організатор, практичний психолог, соціальний педагог, керівник гуртка, секції, студії, інших форм гурткової роботи; концертмейстер, художній керівник, культорганізатор, акомпаніатор, екскурсовод, інструктор з туризму закладів освіти; старший вожатий, вожатий, вихователь-методист, музичний керівник, інструктор з фізкультури, інструктор з праці, інструктор слухового кабінету, консультант психолого-медико-педагогічної консультації, старший керівник та керівник туристських груп (походу, екскурсії, експедиції) у позашкільних закладах, старший майстер у професійно-технічному навчальному закладі, перекладач-дактилолог; помічник директора з режиму, старший черговий з режиму, черговий з режиму у закладах освіти для громадян, які потребують соціальної допомоги і реабілітації.
Відтак, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що посади вожатої, вчителя, методиста, заступника директора по навчально-виховній роботі, необхідно зарахувати до стажу роботи позивача, що дає право на пенсію за вислугу років.
Поряд з цим, колегія суддів вважає помилковим висновок суду першої інстанції в тій частині, що до вищезазначеного стажу підлягає зарахуванню період роботи на посаді няні з 01.11.1986 по 17.03.1987, оскільки така посада не передбачена ні Переліком № 909, ні Переліком №963.
Щодо періоду роботи 01.11.2003 по 05.07.2017, колегія суддів вказує на таке.
Як зазначено відповідачем-2, у вищевказаний період позивач працювала в Тульчинській загальноосвітній школі №1 на посаді вчителя історії з тижневим навантаженням до 8 годин за сумісництвом, що не може бути зараховано до стажу, який дає право на пенсію за вислугу років, оскільки місце роботи не є основним.
Так, довідкою № 39 26.04.2024 № 39, виданою Мазурівською гімназією Тульчинської міської ради Вінницької області підтверджується, що позивач була прийнята на посаду вчителя історії з 31.08.1993 (наказ №111 від 31.08.1993 р.) та з 1 вересня 1998 року призначена на посаду заступника директора з навчально-виховної роботи (наказ № 68 від 20.08.1998 р.), звільнена 27.08.2001 р. з посади заступника директора зі залишенням на посаді учителя історії (наказ № 22 від 27.08.2001 р.). За час роботи на посаді учителя та заступника директора мала таке тижневе навантаження 1993-1994 н.р. - 13 год; 1994-1995 н.р. -15 год; 1995-1996 н.р. - 23 год; 1996-1997 н.р. - 14 год; 1997-1998 н.р. - 13,5 год; 1998-1999 н.р. - 13 год, 1 ставка заступника директора; 1999-2000 н.р. - 13 год, 1ставка заступника директора; 2000-2001 н.р. - 10,5 год, 1ставка заступника директора; 2001-2002 н.р. - 8,5 год; 2002-2003 н.р. – 7,5. год; 2003-2004 н.р. - 3,5 год.
Відповідно до довідки від 24.04.2024 року №01-22/185, виданої Тульчинським ліцеєм № 1 Тульчинської міської ради Вінницької області, ОСОБА_1 прийнята в Тульчинську загальноосвітню школу № 1 на посаду вчителя історії і з 01 листопада 2003 року (наказ № 71 від 27.10.2003 року) та була звільнена з 30 листопада 2020 року (наказ № 101 від 30.11.2020 року). За час роботи на посаді вчителя історії мала таке тижневе навантаження по рокам: 2003-2004 навчальний рік – 5 годин; 2004-2005 навчальний рік - 8 годин; 2005-2006 навчальний рік - 6,5 годин; 2006-2007 навчальний рік - 6 годин; 2007-2008 навчальний рік - 6 годин; 2008-2009 навчальний рік - 5, годин, 2009-2010 навчальний рік - 6,5 годин; 2010-2011 навчальний рік - 5,5 годин; 2011-2012 навчальний рік - 5,5 годин; 2012-2013 навчальний рік - 5,5 годин; 2013-2014 навчальний рік - 5,5 годин; 2014-2015 навчальний рік - 5годин; 2015-2016 навчальний рік - 6 годин; 2016-2017 навчальний рік - 6 годин; 2017-2018 навчальний рік - 2,5 години; 2018-2019 навчальний рік - 2,5 години; 2019-2020 навчальний рік – 2 години; 2020-2021 навчальний рік – 2 години.
При цьому, позивачем не заперечується, що в період з 01.11.2003 по 05.07.2017 остання також займала посади державної служби в Тульчинській райдержадміністрації.
В той же час, Велика Палата Верховного Суду у постанові від 30 січня 2019 року (справа № 442/456/17) звернула увагу, що сумісництвом є виконання працівником, крім основної, іншої регулярної оплачуваної роботи на умовах трудового договору у вільний від основної роботи час на тому самому або іншому підприємстві, в установі, організації.
Загальна тривалість роботи за сумісництвом протягом місяця не повинна перевищувати половини місячної норми робочого часу (пункт 2 постанови Кабінету Міністрів України від 03 квітня 1993 року № 245). Тобто, працівник може працювати за сумісництвом не більше, ніж на 0,5 ставки.
У пункті 4 Порядку виплати надбавок за вислугу років педагогічним та науково-педагогічним працівникам навчальних закладів і установ освіти, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 31 січня 2001 року № 78 зазначено, що працівникам підприємств, установ, організацій (далі - підприємство), які крім основної роботи займалися викладацькою роботою у навчальних закладах обсягом не менше ніж 180 годин на навчальний рік, до стажу педагогічної роботи для виплати надбавки за вислугу років зараховуються місяці, протягом яких проводилася викладацька робота.
Виходячи з аналізу зазначених вище норм, зарахування роботи на посаді викладача до спеціального педагогічного стажу не ставиться в залежність від того, було це основним місцем роботи особи чи за сумісництвом, за умови, якщо викладацька робота за сумісництвом займає не менше ніж 180 годин на навчальний рік, а також якщо працівникам підприємств, установ, організацій, які крім основної роботи працювали за сумісництвом на посадах науково-педагогічних або педагогічних працівників з обсягом роботи не менше ніж на 0,25 посадового окладу (ставки заробітної плати).
Аналогічна позиція зазначена в постановах Верховного Суду у справі № 352/1740/16-а від 02.04.2019, від 21 березня 2023 року у справі №674/1377/17, від 20 лютого 2019 року у справі № 462/5636/16-а, від 02 квітня 2019 року у справі №352/1740/16-а та від 22 вересня 2021 року у справі № 680/1111/17.
Відповідно до довідки від 24.04.2024 року №01-22/185, виданої Тульчинським ліцеєм № 1 Тульчинської міської ради Вінницької області, ОСОБА_1 прийнята в Тульчинську загальноосвітню школу № 1 на посаду вчителя історії з 01 листопада 2003 року (наказ № 71 від 27.10.2003 року) та була звільнена з 30 листопада 2020 року (наказ № 101 від 30.11.2020 року). За час роботи на посаді вчителя історії мала таке тижневе навантаження по рокам: 2003-2004 навчальний рік – 5 годин; 2004-2005 навчальний рік - 8 годин; 2005-2006 навчальний рік - 6,5 годин; 2006-2007 навчальний рік - 6 годин; 2007-2008 навчальний рік - 6 годин; 2008-2009 навчальний рік - 5, годин, 2009-2010 навчальний рік - 6,5 годин; 2010-2011 навчальний рік - 5,5 годин; 2011-2012 навчальний рік - 5,5 годин; 2012-2013 навчальний рік - 5,5 годин; 2013-2014 навчальний рік - 5,5 годин; 2014-2015 навчальний рік - 5годин; 2015-2016 навчальний рік - 6 годин; 2016-2017 навчальний рік - 6 годин; 2017-2018 навчальний рік - 2,5 години; 2018-2019 навчальний рік - 2,5 години; 2019-2020 навчальний рік – 2 години; 2020-2021 навчальний рік – 2 години.
Відомостями, зазначеними у вказаній довідці підтверджується, що в період з 2003 по 2016 роки робота за сумісництвом на посаді вчителя історії займала не менше ніж 180 годин на навчальний рік. 
Проте, у 2017 році робота за сумісництвом складала 130 годин, що не дає підстав для зарахування до спеціального стажу період роботи з 01.01.2017 по 05.07.2017. 
Відповідно до ст.242 КАС України рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи. Судове рішення має відповідати завданню адміністративного судочинства, визначеному цим Кодексом.
У силу п.2 ч.1 ст.315 КАС України за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити нове судове рішення у відповідній частині або змінити судове рішення.
Згідно зі ст.317 КАС України підставами для скасування судового рішення суду першої інстанції повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення зокрема є, неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права.
За таких обставин, колегія суддів вважає, що необхідно змінити рішення суду першої інстанції в резолютивній частині. 
Керуючись ст.ст. 243, 250, 308, 311, 315, 317, 321, 322, 325, 329 КАС України, суд 
П О С Т А Н О В И В :
апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області задовольнити частково.
Рішення Вінницького окружного адміністративного суду від 27 лютого 2026 року змінити
Викласти абзац третій резолютивної частини в наступній редакції.
Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області повторно розглянути заяву ОСОБА_1 від 25.04.2024 року про призначення пенсії за вислугу років на підставі пункту «е» статті 55 Закону України «Про пенсійне забезпечення», зарахувавши до страхового та спеціального (педагогічного) стажу, стаж роботи, а саме, періоди: з 27.08.2001 по 14.01.2003 включно; з 01.11.2003 по 31.12.2016 включно, з урахуванням висновків суду, викладених у цій справі.
В решті рішення залишити без змін.
Постанова суду набирає законної сили з дати її ухвалення та оскарженню не підлягає.  

Головуючий	 		Граб Л.С.	
 	 	 	 	
Судді	 	  	Матохнюк Д.Б.    Сторчак В. Ю.