Справа № 577/4170/25 
Провадження № 2/577/47/26

З А О Ч Н Е Р І Ш Е Н Н Я 
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И 

24 квітня 2026 року      м. Конотоп  
Конотопський міськрайонний суд Сумської області

в складі: головуючого судді Ярмак О.М.,
за участю секретаря судового засідання Мукосєєва І.О.,
представника позивача Левченко І.В.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Конотопі Сумської області справу за позовною заявою виконавчого комітету Конотопської міської ради Сумської області до ОСОБА_1 , третя особа: ОСОБА_2 про позбавлення батьківських прав та стягнення аліментів на утримання малолітніх дітей,-

В С Т А Н О В И В :

Виконавчий комітет Конотопської міської ради Сумської області звернувся до суду з позовом до ОСОБА_1 та прохає позбавити її батьківських прав стосовно малолітніх дітей - ОСОБА_3 , яка народилася ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_4 , який народився ІНФОРМАЦІЯ_2 , а також стягнути з ОСОБА_1 на користь опікуна малолітніх дітей - ОСОБА_2 , аліменти в розмірі 1/3 частини від усіх видів заробітку (доходу) відповідачки щомісяця до досягнення дітьми повноліття. Свої позовні вимоги обґрунтовує тим, що ОСОБА_1 є матір`ю малолітніх дітей - ОСОБА_3 , яка народилася ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_4 , який народився ІНФОРМАЦІЯ_2 . В свідоцтвах про народження дітей відомості про батька записані відповідно до ч. 1 ст. 135 СК України.
27 січня 2020 року судом передмістя Відземес міста Риги (справа №11089072519) ОСОБА_1 була засуджена до покарання у виді позбавлення на строк 4 (чотири) роки, у зв`язку з чим малолітні діти були взяті на первинний облік служби у справах дітей Конотопської міської ради Сумської області як діти, позбавлені батьківського піклування, а рішенням виконавчого комітету Конотопської міської ради Сумської області від 23 квітня 20203 року № 70 дітям був наданий статус дітей, позбавлених батьківського піклування, та їх опікуном призначено бабу ОСОБА_2 . 
Влітку 2024 року ОСОБА_1 звільнилася з місць позбавлення волі та 20 серпня 2024 року звернулася до відділу «Служба у справах дітей» Конотопської міської ради Сумської області із заявою про повернення їй дітей на виховання. Розгляд вказаного питання був призначений на засідання комісії з питань захисту прав дитини виконавчого комітету Конотопської міської ради Сумської області на 03 жовтня 2024 року. Однак у зв`язку з тим, що відповідачка разом із малолітніми дітьми та їх опікуном перебували за межами України, розгляд вказаного питання був відкладений.
05 грудня 2024 року ухвалою Солом`янського районного суду м. Києва, постановленою у справі № 760/31568/24, до відповідачки ОСОБА_1 застосований запобіжний захід у вигляді тримання під вартою з визначенням розміру застави на строк на 60 діб та ухвалою суду від 29 січня 2025 року термін тримання ОСОБА_1 був продовжений. 
20 лютого 2025 року відповідачка була звільнена з під варти у зв`язку з внесенням за застави. Проте до відділу «Служба у справах дітей» Конотопської міської ради Сумської області щодо відновлення розгляду її заяви про повернення їй на виховання малолітніх дітей не звернулася. 
Відповідно до абз. 3 підп. 14 п. 27 постанови КМУ № 866 від 24.09.2008 «Питання діяльності органів опіки та піклування, пов`язаної із захистом прав дитини», якщо за результатами розгляду питання про можливість передачі дитини матері, батькові, які повернулися з місць позбавлення волі, районна, районна у мм.Києві та Севастополі держадміністрація, виконавчий орган міської, районної у місті (у разі утворення) ради, сільської, селищної ради об`єднаної територіальної громади зробить висновок про неможливість передачі дитини для подальшого виховання матері, батькові служба у справах дітей за місцем знаходження дитини, позбавленої батьківського піклування, протягом двох місяців збирає документи, необхідні для порушення питання про позбавлення батьків їх батьківських прав. Такі документи можуть бути підготовлені також у разі, коли після повернення з місць позбавлення волі або звільнення з-під варти, батьки не звернулися із заявою про повернення дитини.
За інформацією навчальних закладів, у яких навчаються ОСОБА_4 , який народився ІНФОРМАЦІЯ_2 , та ОСОБА_3 , яка народилася ІНФОРМАЦІЯ_1 , інформацією щодо виконання матір`ю ОСОБА_4 , який народився ІНФОРМАЦІЯ_2 , батьківських обов`язків стосовно сина навчальний заклад не володіє, оскільки жодного разу працівники закладу не бачили матір дитини, з класним керівником сина ОСОБА_1 зв`язок не підтримує. Стосовно доньки ОСОБА_3 , яка народилася ІНФОРМАЦІЯ_1 , відповідачка також жодного разу не відвідала батьківські збори, ніколи не проявляла зацікавленості та інтересу до успіхів та поведінки дитини в ліцеї, зв`язок з класним керівником не підтримує.
За інформацією КНП Конотопської міської ради «Конотопська центральна районна лікарня імені академіка Михайла Давидова», відповідачка ОСОБА_1 станом здоров`я дітей не цікавиться, на прийомі присутньою під час обстеження дітей не була. 
Відповідачка ОСОБА_1 , в порушення вимог ч. 2 ст. 150 СК України, не піклується про стан здоров`я дітей, їх фізичний, духовний та моральний розвиток. Вона не переймається проблемами виховання та утримання доньки і сина, не забезпечує їх необхідними речами. 
За таких обставин орган опіки та піклування Конотопської міської ради Сумської області вважає за доцільне позбавити батьківських прав ОСОБА_1 стосовно її малолітніх дітей ОСОБА_3 , яка народилася ІНФОРМАЦІЯ_1 , та ОСОБА_4 , який народився ІНФОРМАЦІЯ_3 , оскільки відповідачка ухиляється від виконання батьківських обов`язків стосовно дітей, а саме: не спілкується з дітьми в обсязі, необхідному для їх нормального самоусвідомлення, не надає дітям доступу до культурних та інших духовних цінностей, не сприяє засвоєнню дітьми загальновизнаних норм моралі, не виявляє інтересу до їх внутрішнього світу, а також прохає стягнути з відповідачки на користь опікуна дітей аліменти на їх утримання.
Ухвалою Конотопського міськрайонного суду Сумської області від 21 липня 2025 року було відкрито провадження у справі, визначено, що розгляд справи буде здійснюватися за правилами загального позовного провадження (а.с. 36).
Відповідно до ухвали суду від 20 серпня 2025 року підготовче провадження у справі було закрито та справу призначено до судового розгляду (а.с. 62)
У подальшому судовий розгляд справи був відкладений на 14 квітня 2026 року на 10 год. 00 хв.
У судовому засіданні 14 квітня 2026 року суд перейшов до стадії ухвалення судового рішення та, відповідно до ч. 1 ст. 244 ЦПК України, ухвалення та проголошення судового рішення відкладено до 10 год. 00 хв. 24 квітня 2026 року. 
24 квітня 2026 року о 10 год. 00 хв. оголошено вступну та резолютивну частину рішення. 
Представник позивача - виконавчого комітету Конотопської міської ради Сумської області Левченко І.В. у судовому засіданні позовні вимоги підтримала та прохає позбавити відповідачку ОСОБА_1 батьківських прав стосовно малолітніх дітей - ОСОБА_3 , яка народилася ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_4 , який народився ІНФОРМАЦІЯ_2 , на підставі п. 2 ч. 1 ст. 164 СК України, оскільки відповідачка з літа 2024 року ухиляється від виконання своїх батьківських обов`язків стосовно малолітніх дітей. Крім того прохає стягнути з ОСОБА_1 на користь опікуна малолітніх дітей - ОСОБА_2 , аліменти на утримання дітей в розмірі 1/3 частини від усіх видів заробітку (доходу) відповідачки щомісяця до досягнення дітьми повноліття.
Відповідачка ОСОБА_1 у судове засідання, призначене на 14 квітня 2026 року на 10 год. 00 хв., не з`явилася, про час і місце розгляду справи була повідомлена у встановленому законом порядку (а.с. 133-134), про причини своєї неявки суд не повідомила, заяв про розгляд справи за її відсутності до суду не надходило.
Відзив на позовну заяву ОСОБА_1 наданий не був. 
Третя особа ОСОБА_2 у судове засідання також не з`явилася, про час і місце розгляду справи була повідомлена у встановленому законом порядку (а.с. 135).
Представник виконавчого комітету Конотопської міської ради Сумської області Левченко І.В. надала згоду на ухвалення у справі заочного рішення (а.с. 81).
Оскільки дотримані всі, передбачені ч. 1 ст. 280 ЦПК України вимоги, суд, зі згоди позивача, ухвалює заочне рішення у справі на підставі наявних доказів
Суд, вислухавши пояснення представника позивача, допитавши свідка, дослідивши надані докази, приходить висновку, що позов не підлягає задоволенню.
В судовому засіданні встановлено, що ОСОБА_3 народилася ІНФОРМАЦІЯ_1 , а ОСОБА_4 - ІНФОРМАЦІЯ_2 . В свідоцтвах про їх народження матір`ю зазначена ОСОБА_1 (а.с. 11, 13). 
У свідоцтвах про народження дітей батько зазначений відповідно до ч. 1 ст. 135 СК України (а.с. 12, 14).
Рішенням виконавчого комітету Конотопської міської ради Сумської області від 23 квітня 2020 року № 75 опікуном над малолітніми дітьми: ОСОБА_3 , яка народилася ІНФОРМАЦІЯ_1 , та ОСОБА_4 , який народився ІНФОРМАЦІЯ_2 , призначено ОСОБА_2 (а.с. 15). 
Як вбачається з рішення виконавчого комітету Конотопської міської ради Сумської області від 23 квітня 2020 року № 74, підставою для прийняття від 23 квітня 2020 року № 75 став той факт, що ОСОБА_1 відбувала покарання у місцях позбавлення волі за рішенням суду передмістя Відземес міста Риги (справа №11089072519) (а.с. 16). 
Відповідно до ч. 3 ст. 51 Конституції України сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою.
Частиною 1 ст. 8 Закону України «Про охорону дитинства» передбачено, що кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку.
Частиною 7 ст. 7 СК України передбачено, що дитина має бути забезпечена можливістю здійснення її прав, установлених Конституцією України, Конвенцією про права дитини від 20 листопада 1989 року, ратифікованою постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 року № 789-XII, іншими міжнародними договорами України, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України.
Згідно ч.ч. 1-5 ст. 150 СК України батьки зобов`язані виховувати дитину в дусі поваги до прав та свобод інших людей, любові до своєї сім`ї та родини, свого народу, своєї Батьківщини, піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток, забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя, поважати дитину. Передача дитини на виховання іншим особам не звільняє батьків від обов`язку батьківського піклування щодо неї.
Частиною 1 ст. 12 Закону України «Про охорону дитинства» також визначено, що виховання в сім`ї є першоосновою розвитку особистості дитини. На кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці. 
Згідно п. 2 ч. 1 ст. 164 СК України, мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, вони ухиляються від виконання своїх обов`язків щодо виховання дитини та (або) забезпечення здобуття нею повної загальної середньої освіти.
Тлумачення змісту п. 2 ч. 1 ст. 164 СК України дає змогу зробити висновок, що ухилення від виконання обов`язків з виховання дитини може бути підставою для позбавлення батьківських прав лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками.
Ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема, не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти.
Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна оцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками.
Позбавлення батьківських прав є винятковим заходом, який тягне за собою істотні правові наслідки як для батька (матері), так і для дитини (ст. 166 СК України). 
Позбавлення батьківських прав допускається лише тоді, коли змінити поведінку батьків у кращу сторону неможливо, і лише при наявності вини у діях батьків.
У ч. 1 ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» передбачено, що суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав та свобод людини та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.
Пунктами 1, 2 статті 3 Конвенції про права дитини передбачено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Дитині забезпечується такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов`язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом.
У ч. 1 ст. 9 Конвенції про права дитини передбачено, що держави-учасниці забезпечують те, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки жорстоко поводяться з дитиною або не піклуються про неї, або коли батьки проживають окремо і потрібно прийняти рішення щодо місця проживання дитини.
У рішенні від 16 липня 2015 року справі «Мамчур проти України» (заява №10383/09) Європейський суд з прав людини зауважував, що оцінка загальної пропорційності будь-якого вжитого заходу, що може спричинити розрив сімейних зв`язків, вимагатиме від судів ретельної оцінки низки факторів та залежно від обставин відповідної справи вони можуть відрізнятися. Проте необхідно пам`ятати, що основні інтереси дитини є надзвичайно важливими. При визначенні основних інтересів дитини у кожному конкретному випадку необхідно враховувати дві умови: по-перше, у якнайкращих інтересах дитини буде збереження її зв`язків із сім`єю, крім випадків, коли сім`я виявляється особливо непридатною або явно неблагополучною; по-друге, у якнайкращих інтересах дитини буде забезпечення її розвитку у безпечному, спокійному та стійкому середовищі, що не є неблагополучним. 
Оцінюючи процес вирішення питання про встановлення опіки, який завершився рішенням про роз`єднання сім`ї, суд повинен, зокрема, переконатися, чи ґрунтуються висновки національних органів на достатній доказовій базі (яка, за потреби, може включати показання свідків, висновки компетентних органів, психологічні та інші експертні висновки та медичні довідки) (рішення Європейського суду з прав людини від 18 грудня 2008 року у справі «Савіни проти України», заява № 39948/06).
Також у рішенні Європейського суду з прав людини від 07 грудня 2006 року у справі «Хант проти України» суд наголосив, що між інтересами дитини та інтересами батьків повинна існувати справедлива рівновага і, дотримуючись такої рівноваги, особлива увага має бути до найважливіших інтересів дитини, які за своєю природою та важливістю мають переважати над інтересами батьків.
При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду (ч. 4 ст. 263 ЦПК України).
У постанові Верховного Суду від 02 жовтня 2019 року у справі № 461/7387/16-ц вказано, що звернення до суду з позовом про позбавлення батьківських прав має передувати виважена та ґрунтована підготовка, збір необхідної доказової бази, адже більшість чинників, які є підставою для прийняття позитивних рішень у вказаних категоріях справи, мають оцінювальний характер, залежать від конкретних обставин справи та особистості учасників цих правовідносин. За положенням ч. 6 ст. 9 СК України, суд може не погодитися з висновком органу опіки та піклування (про доцільність чи недоцільність позбавлення батьківських прав), якщо він є недостатньо обґрунтованим, суперечить інтересам дитини. Висновок виконавчого комітету має рекомендаційний характер. Судам слід мати на увазі, що позбавлення батьківських прав є крайнім заходом, вирішення сімейних питань, на який вони йдуть лише у виняткових випадках, і головне - за наявності достатніх та переконливих доказів, що характеризують особливості батька й матері як особи, що становить реальну загрозу для дитини, її здоров`я та психічного розвитку. Самі по собі встановлені судами факти, що батьки спілкуються з дитиною, забезпечують її матеріально, приймають участь у вихованні не у достатній мірі не може бути підставою для позбавлення батьківських прав. Інтереси дитини полягають в тому, щоб забезпечити її право на потребу у любові, піклуванні та матеріальної забезпеченості (ст. 5 Декларації про соціальні та правові принципи, що стосуються захисту і благополуччя дітей, особливо у разі передачі дітей на виховання та їх усиновлення на національному і міжнародному рівнях від 03 грудня 1986 року). Суди повинні зважувати на те, що позбавлення батьківських прав на дитину та освідомлення цього самою дитиною вже несе в собі негативний вплив на її свідомість та застосовувати цей захід як крайню міру впливу та захисту прав дитини.
Також у постанові Верховного Суду від 06 травня 2020 року у справі № 753/2025/19, зазначено, що ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. Позбавлення батьківських прав є виключною мірою, яка тягне за собою серйозні правові наслідки як для батька (матері), так і для дитини (ст. 166 СК України). Зважаючи на те, що позбавлення батьківських прав є крайнім заходом, суд може у виняткових випадках при доведеності винної поведінки когось із батьків або їх обох з урахуванням її характеру, особи батька і матері, а також інших конкретних обставин справи відмовити в задоволенні позову про позбавлення цих прав. Таким чином, позбавлення батьківських прав допускається лише тоді, коли змінити поведінку батьків у кращу сторону неможливо, і лише при наявності вини у діях батьків. Питання сімейних відносин має ґрунтуватися на оцінці особистості заявника та його поведінці. Факт заперечення заявником проти позову про позбавлення його батьківських прав, подання відповідачем апеляційної скарги свідчить про його інтерес до дитини.
Верховний Суд неодноразово наголошував на тому, що позбавлення батьківських прав є крайнім заходом, який слід розглядати як виключний і надзвичайний спосіб впливу на недобросовісних батьків. Зокрема, вказаний правовий висновок викладено у постановах Верховного Суду від 29 липня 2021 року у справі № 686/16892/20, від 11 вересня 2020 року у справі № 357/12295/18, від 29 квітня 2020 року у справі № 522/10703/18, від 13 квітня 2020 року у справі № 760/468/18, від 11 березня 2020 року у справі № 638/16622/17, від 11 січня 2023 року у справі № 461/7447/17, від 07 листопада 2023 року у справі № 601/928/22.
Судова практика щодо застосування положень статті 164 СК України є усталеною.
Позивач прохає позбавити ОСОБА_1 батьківських прав стосовно малолітніх дітей з підстав ухилення відповідачки від виконання своїх обов`язків щодо виховання дітей. 
Відповідно до ч. 1 ст. 13, ч. 1 ст. 81 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненнями фізичних та юридичних осіб, поданих відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Статтею 89 ЦПК України визначено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. 
Слід зазначити, що доведення обставин свідомого, умисного ухилення відповідачки від виконання батьківських обов`язків, які можуть бути підставою позбавлення останньої батьківських прав, покладено на позивача.
В судовому засіданні встановлено, що судом передмістя Відземес міста Риги, ухваленим у справі № 11089072519, ОСОБА_1 була засуджена до покарання у виді позбавлення волі на строк 4 (чотири) роки (а.с. 48-54).
У позовній заяві виконавчий комітет Конотопської міської ради Сумської області зазначив, що влітку 2024 року ОСОБА_1 звільнилася з місць позбавлення волі після відбуття покарання за вищевказаним вироком суду.
20 серпня 2024 року ОСОБА_1 звернулася до відділу «Служба у справах дітей» Конотопської міської ради Сумської області із заявою про повернення їй на виховання дітей - ОСОБА_4 , який народився ІНФОРМАЦІЯ_2 , та ОСОБА_3 , яка народилася ІНФОРМАЦІЯ_1 (а.с. 159).
Як вбачається з витягу засідання комісії з питань захисту прав дітей № 11 від 30 жовтня 2024 року розгляд заяви ОСОБА_1 про повернення їй на виховання малолітніх дітей був відкладений, оскільки ОСОБА_1 разом із дітьми та їх опікуном перебували за межами України (а.с. 160).
На підставі ухвали слідчого судді Солом`янського районного суду м. Києва від 05 грудня 2024 року до ОСОБА_1 у кримінальному провадженні № 12024100090002539 застосований запобіжний захід у вигляді тримання під вартою з визначенням розміру застави (а.с. 17-20), який ухвалою слідчого судді вказаного суду від 29 січня 2025 року був продовжений до 04 березня 2025 року (а.с. 21-23, 150-158).
ОСОБА_1 була звільнена з-під варти у зв`язку із внесенням застави 20 лютого 2025 року (а.с. 24).
За інформацією Державної прикордонної служби України, ОСОБА_1 , яка народилася ІНФОРМАЦІЯ_4 , 14 квітня 2025 року виїхала з України. Інформація щодо її повернення в Україну відсутня (а.с. 128, 130).
Позивачем не надано доказів, що ОСОБА_1 отримувала запрошення від 19 травня 2025 року № 146 на засідання комісії з захисту прав дитини при виконавчому комітеті Конотопської міської ради Сумської області щодо розгляду її заяви про повернення їй дітей, яке мало відбутися 22 травня 2025 року о 08 год. 15 хв (а.с. 164), а зазначена у протоколі засідання комісії з питань захисту прав дитини № 5 від 29 квітня 2025 року інформація, що ОСОБА_1 разом з дітьми повернулася до м. Конотопа Сумської області, отримала запрошення, але не з`явилася на засідання комісії (а.с. 161) не відповідає дійсності, оскільки з 14 квітня 2025 року ОСОБА_1 перебувала за межами України. 
Слід також зазначити, що 30 липня 2025 року з України виїхали малолітні діти відповідачки - ОСОБА_3 , яка народилася ІНФОРМАЦІЯ_1 , та ОСОБА_5 , який народився ІНФОРМАЦІЯ_2 , а також їх опікун - ОСОБА_2 . Інформація щодо повернення вказаних осіб в Україну відсутня.
При цьому слід зазначити. що опікун малолітніх дітей ОСОБА_2 14 лютого 2026 року поверталася в Україну, де перебувала до 22 лютого 2026 року, при цьому її підопічні, які є малолітніми, залишалися за межами України, де на той час перебувала і відповідачка ОСОБА_1 (а.с. 128, 130).
Свідок ОСОБА_6 в судовому засіданні надала пояснення, що відповідачка ОСОБА_1 є її рідною сестрою. Її сестра була засуджена та відбувала покарання у виді позбавлення волі з 2020 року до 04 червня 2024 року. Оскільки ОСОБА_1 перебувала у місцях позбавлення волі, то опікуном над її малолітніми дітьми: ОСОБА_4 , який народився ІНФОРМАЦІЯ_2 , та ОСОБА_3 , яка народилася ІНФОРМАЦІЯ_1 , була призначена ОСОБА_2 . Звільнившись з місць позбавлення волі ОСОБА_1 приїхала до м. Конотопа Сумської області та стала проживати разом з ОСОБА_2 і дітьми за адресою: АДРЕСА_1 . У грудні 2024 року ОСОБА_1 поїхала на заробітки до м. Києва, де вчинила злочин, у зв`язку з чим була затримана працівниками поліції та у подальшому судом стосовно неї був застосований запобіжний захід у вигляді тримання під вартою. У лютому 2025 року ОСОБА_1 вийшла під заставу, але так і залишилася проживати у м. Києві та з цього часу взагалі не спілкується з дітьми, не цікавиться їх життям та не утримує дітей. На той час, коли ОСОБА_1 перебувала в м. Конотопі Сумської області, то вона проживала разом із дітьми, відносини між ними були добрі. Вони разом проводили дозвілля та діти не скаржилися на відношення до них матері. ОСОБА_1 завжди цікавилася у доньки ОСОБА_3 , яка народилася ІНФОРМАЦІЯ_1 , її навчанням. За час, коли ОСОБА_1 перебувала вдома, то діти не хворіли, а тому потреби звертатися до лікаря не було. Також на той час навчання дітей здійснювалося дистанційно та потреби відвідувати навчальний заклад у дітей також не було. У серпні 2025 року діти разом із опікуном виїхали до Норвегії, де і перебувають на даний час.
Суд враховує, що відповідачка ОСОБА_1 звільнилася з місць позбавлення волі влітку 2024 року та одразу приїхала до м. Конотопа Сумської області, де перебували її малолітні діти, 20 серпня 2024 року звернулася до відділу «Служба у справах дітей» Конотопської міської ради Сумської області із заявою про повернення їй дітей, з 05 грудня 2024 року до 20 лютого 2025 року перебувала під-вартою, з 14 квітня 2025 року виїхала за межі України, а 30 липня 2025 року за межі України виїхали і її неповнолітні діти, до України відповідачка та її діти не поверталися. 
На думку суду той факт, що ОСОБА_1 після звільнення з місць позбавлення волі 20 серпня 2024 року звернулася до відділу «Служба у справах дітей» Конотопської міської ради Сумської області із заявою про повернення їй на виховання дітей - ОСОБА_4 , який народився ІНФОРМАЦІЯ_2 , та ОСОБА_3 , яка народилася ІНФОРМАЦІЯ_1 (а.с. 159), у подальшому за твердженням органу опіки та піклування разом із дітьми та їх опікуном виїхала за межами України з метою убезпечення дітей від обстрілів, які зазнає м. Конотоп Сумської області (а.с. 160), за поясненнями свідка ОСОБА_6 після звільнення у лютому 2024 року з місць позбавлення волі повернулася до м. Конотопа Сумської області, проживала разом із дітьми, проводила з ними дозвілля та цікавилася їх навчанням, а також, що ОСОБА_1 на даний час перебуває за межами України, де також перебувають її діти (а.с. 128, 130) може свідчити про інтерес ОСОБА_1 до дітей та бажання брати участь у їх вихованні. 
Що стосується інформації КНП Конотопської міської ради «Конотопська центральна районна лікарня ім.академіка Михайла Давидова», про те, що відповідачка ОСОБА_1 станом здоров`я дітей не цікавиться, на прийомі присутньою під час обстеження дітей не була (а с. 29), то суд враховує, що у вказаній відповіді на запит не зазначено, за яким період часу надана вказана інформація, а також джерела її отримання.
Стосовно інформації від 16 травня 2025 року № 402 Конотопського ліцею № 2 Конотопської міської ради Сумської області, де навчалася ОСОБА_3 , яка народилася ІНФОРМАЦІЯ_1 , що ОСОБА_1 не відвідувала батьківські збори, не проявляла інтересу до успіхів та поведінки дитини у ліцеї, зв`язок з класним керівником не підтримує (а.с. 31), то суд враховує, що із введенням воєнного стану в Україні навчання дітей протягом більшості часу здійснюється у дистанційному режимі. Також вказана інформація не містить періоду, за який вона надана. 
Щодо інформації від 19 травня 2025 року № 01-31/76 Конотопської початкової школи «Лідер», де навчався ОСОБА_4 , який народився ІНФОРМАЦІЯ_2 , про те, що вказаний заклад жодного разу не бачив ОСОБА_1 та вона не спілкувалася з класним керівником сина (а.с. 33), то сам заклад зазначив, що з вересня 2024 року до квітня 2025 року ОСОБА_4 перебував за кордоном та навчався у дистанційному форматі.
Згідно ст. 171 СК України дитина має право на те, щоб бути вислуханою батьками, іншими членами сім`ї, посадовими особами з питань, що стосуються її особисто, а також питань сім`ї. Дитина, яка може висловити свою думку, має бути вислухана при вирішенні між батьками, іншими особами спору щодо її виховання, місця проживання, у тому числі при вирішенні спору про позбавлення батьківських прав, поновлення батьківських прав, а також спору щодо управління її майном.
В той же час суд був позбавлений можливості з`ясувати ставлення дітей до позбавлення їх матері - ОСОБА_1 батьківських прав, у зв`язку з перебуванням їх з 30 липня 2025 року за межами України.
Опікун малолітніх дітей - ОСОБА_2 також до суду не з`явилася, заяв про її участь у судовому засіданні в режимі відеоконференції не надавала.
Відповідно до ч.ч. 5-6 ст. 19 СК України орган опіки та піклування подає суду письмовий висновок щодо розв`язання спору на підставі відомостей, одержаних у результаті обстеження умов проживання дитини, батьків, інших осіб, які бажають проживати з дитиною, брати участь у її вихованні, а також на підставі інших документів, які стосуються справи.
Суд може не погодитися з висновком органу опіки та піклування, якщо він є недостатньо обґрунтованим, суперечить інтересам дітей.
За висновком органу опіки та піклування Конотопської міської ради Сумської області від 29 травня 2025 року № 01-14/249, орган опіки та піклування Конотопської міської ради Сумської області дійшов висновку, що ОСОБА_1 ухиляється від виконання батьківських обов`язків стосовно дітей, а саме: не спілкується з дітьми в обсязі, необхідному для їх нормального самоусвідомлення; не надає дітям доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяє засвоєнню дітьми загальновизнаних норм моралі; не виявляє інтересу до їх внутрішнього світу, а тому вважає за доцільне позбавити батьківських прав ОСОБА_1 стосовно її малолітніх дітей ОСОБА_3 , яка народилася ІНФОРМАЦІЯ_1 , та ОСОБА_4 , який народився ІНФОРМАЦІЯ_3 . При цьому вважає, що позбавлення відповідачки батьківських прав буде відповідати інтересам дітей (а.с. 7-10).
Що стосується вищевказаного висновку органу опіки та піклування, то зазначений висновок про доцільність позбавлення відповідача батьківських прав має рекомендаційний характер, підлягає оцінці у сукупності з іншими доказами та сам по собі не є правовою підставою для застосування крайнього заходу - позбавлення батьківських прав.
У постанові Верховного Суду від 12 жовтня 2022 року у справі № 559/1215/19-ц зроблено правові висновки про те, що висновок органу опіки та піклування є документом, який подається для прийняття відповідного рішення судом, тобто він є доказом у цивільній справі, який підлягає оцінці у сукупності з іншими доказами. Суд може не погодитися з висновком органу опіки та піклування, якщо він є недостатньо обґрунтованим, суперечить інтересам дитини. Письмовий висновок органу опіки та піклування щодо розв`язання спору виконує допоміжну функцію при вирішенні спорів, які стосуються прав та інтересів дітей, та спрямований передусім на отримання максимальної інформації щодо обставин, які мають значення для вирішення конкретного спору, оскільки орган опіки та піклування має повноваження встановлювати відомості, одержані у результаті обстеження умов проживання дитини, батьків, інших осіб, які бажають проживати з дитиною, брати участь у її вихованні тощо.
При цьому в основу висновку органу опіки та піклування від 29 травня 2025 року покладений той факт, що ОСОБА_1 , будучи звільнена 20 лютого 2025 року з-під варти не звернулася до відділу «Служба у справах дітей» Конотопської міської ради Сумської області щодо відновлення розгляду її заяви про повернення їй дітей.
Крім того вказаний висновок не містить в собі відомостей щодо наявності виключних обставин, підтверджених відповідними доказами, які б свідчили про свідоме нехтування відповідачкою своїми обов`язками, та які б були законною підставою для застосування такого крайнього заходу впливу, як позбавлення його батьківських прав. 
Суд враховує, що позбавлення батьківських прав є крайнім заходом і допускається лише тоді, коли змінити поведінку батьків у кращу сторону неможливо. 
На думку суду в судовому засіданні позивачем не надано доказів, які б безумовно свідчили про небажання ОСОБА_1 приймати участь у вихованні та утриманні дітей, тобто доказів свідомого, умисного нехтуванням відповідачкою своїми батьківськими обов`язками щодо дітей. 
Враховуючи вищевикладене, суд приходить висновку, що у задоволенні позову позовних вимог виконавчого комітету Конотопської міської ради Сумської області до ОСОБА_1 про позбавлення батьківських прав стосовно малолітніх дітей - ОСОБА_3 , яка народилася ІНФОРМАЦІЯ_1 , та ОСОБА_4 , який народився ІНФОРМАЦІЯ_2 , слід відмовити. 
Що стосується вимог виконавчого комітету Конотопської міської ради Сумської області щодо стягнення з відповідачки на користь опікуна дітей ОСОБА_2 аліментів на утримання ОСОБА_3 , яка народилася ІНФОРМАЦІЯ_1 , та ОСОБА_4 , який народився ІНФОРМАЦІЯ_2 , то відповідно до ст. 180 СК України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття, а згідно ч.ч. 1, 2 ст. 181 СК України способи виконання батьками обов`язку утримувати дитину визначаються за домовленістю між ними. За домовленістю між батьками дитини той із них, хто проживає окремо від дитини, може брати участь у її утриманні в грошовій і (або) натуральній формі.
Суду не надано доказів, що ОСОБА_1 ухиляється від виконання свої обов`язків щодо утримання малолітніх дітей, а опікун ОСОБА_1 не порушувала питання про стягнення з відповідачки на її користь аліментів на утримання ОСОБА_3 , яка народилася ІНФОРМАЦІЯ_1 , та ОСОБА_4 , який народився ІНФОРМАЦІЯ_2 . 
Крім того, оскільки судом відмовлено у задоволенні позову в частині позбавлення ОСОБА_1 батьківських прав, то суд вважає за і позовна вимога про стягнення з відповідачки аліментів на утримання малолітніх дітей, не підлягає задоволенню, оскільки вказана вимога є похідною від вимоги про позбавлення батьківських прав.
За таких обставин у задоволенні позовних вимог виконавчого комітету слід відмовити повністю. 
Керуючись ст. 51 Конституції України, ст.ст. 7, 9, 19, 150, 164, 166, 171, 180, 181 СК України, ст. ст. 8, 12 Закону України про охорону дитинства», постановою Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» від 30.03.2007 № 3, ст. ст. 11, 12, 13, 79-81,141, 259, 263-265, 280-284, 273, 354, 355 ЦПК України,-

У Х В А Л И В:

У задоволенні позовних вимог виконавчого комітету Конотопської міської ради Сумської області до ОСОБА_1 про позбавлення батьківських прав стосовно малолітніх дітей - ОСОБА_3 , яка народилася ІНФОРМАЦІЯ_1 , та ОСОБА_4 , який народився ІНФОРМАЦІЯ_2 , а також стягнення на користь опікуна малолітніх дітей - ОСОБА_2 аліментів на утримання дітей в розмірі 1/3 частини від усіх видів заробітку (доходу) відповідачки щомісяця до досягнення дітьми повноліття, - відмовити. 
Заочне рішення може бути переглянуте судом, який його ухвалив, за письмовою заявою відповідачки, поданою протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
Якщо повне заочне рішення суду не було вручене відповідачці у день його проголошення, відповідачка має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення їй повного заочного рішення суду. 
У разі залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення заочне рішення може бути оскаржене в загальному порядку, встановленому ЦПК України. У цьому разі строк на апеляційне оскарження рішення починає відраховуватися з дати постановлення ухвали про залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення.
Рішення може бути оскаржене позивачем до Сумського апеляційного суду шляхом подання апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня проголошення судового рішення. 
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. 
У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.
Повний текст рішення складено 04 травня 2026 року.

Повне найменування сторін: 

позивач: Виконавчий комітет Конотопської міської ради Сумської області, юридична адреса: м. Конотоп Сумської області, просп. Миру, 8, код ЄДРПОУ 04057971.

відповідачка: ОСОБА_1 , народилася ІНФОРМАЦІЯ_4 , зареєстрована за адресою: АДРЕСА_2 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1 .   

Суддя Ярмак О.  М.