КИЇВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД  	

Д О Д А Т К О В Е Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
25 травня 2026 року Київ № 320/62473/24
Київський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Басая О.В., розглянувши в порядку письмового провадження за правилами спрощеного позовного провадження заяву представника позивача про ухвалення додаткового рішення про розподіл судових витрат в адміністративній справі за позовом ОСОБА_1 до Міністерства юстиції України про стягнення середнього заробітку за час затримки виконання рішення суду,
в с т а н о в и в:
До Київського окружного адміністративного суду звернувся ОСОБА_1 із позовом до Міністерства юстиції України, в якому просить суд стягнути з Міністерства юстиції України на користь ОСОБА_1 середній заробіток за час затримки виконання рішення суду про поновлення на роботі за період з 01.11.2023 до 25.12.2024.
Рішенням Київського окружного адміністративного суду від 17 березня 2026 року адміністративний позов задоволено:
- стягнуто з Міністерства юстиції України (місцезнаходження: м. Київ, вул. Городецького, буд. № 13, ідентифікаційний код 34481907) на користь ОСОБА_1 (місце проживання: АДРЕСА_1 , РНОКПП: НОМЕР_1 ) середній заробіток в загальній сумі 1 149 807,96 грн (один мільйон сто сорок дев`ять тисяч вісімсот сім гривень дев`яносто шість копійок) за час затримки виконання рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 05.10.2022 у справі № 640/4922/20 про поновлення на роботі за період з 06.10.2022 по 31.10.2023;
- стягнуто на користь ОСОБА_1 (місце проживання: АДРЕСА_1 , РНОКПП: НОМЕР_1 ) судовий збір у розмірі 1 211,20 грн (одна тисяча двісті одинадцять гривень двадцять копійок) за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень - Міністерства юстиції України (місцезнаходження: м. Київ, вул. Городецького, буд. № 13, ідентифікаційний код 34481907).
Ухвалою суду від 27 квітня 2026 року виправлено описку в тексті рішення Київського окружного адміністративного суду від 17 березня 2026 року в адміністративній справі № 320/62473/24 за позовом ОСОБА_1 до Міністерства юстиції України про стягнення середнього заробітку за час затримки виконання рішення суду,у резолютивній частини рішення суду від 17 березня 2026 року в адміністративній справі № 320/62473/24 зазначено ідентифікаційний код відповідача - Міністерства юстиції України: "00015622", замість "34481907" та зазначено період затримки виконання рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 05.10.2022 у справі № 640/4922/20 про поновлення на роботі "з 01.11.2023 до 25.12.2024", замість "з 06.10.2022 по 31.10.2023".
23 березня 2026 року до суду надійшла заява представника позивача адвоката Амельохіна Антона Андрійовича про стягнення з відповідача витрат на правничу допомогу у сумі 100 600,00 грн, яка передана судді Басаю О.В. для розгляду 08.04.2026.
В обґрунтування заяви про відшкодування судових витрат зазначено, що надані до суду документи на підтвердження понесених судових витрат на професійну правничу допомогу свідчать про те, що позивачем понесено витрати на таку допомогу. Розмір судових витрат у сумі 100 600,00 грн документально доведений, відповідає критеріям обґрунтованості та розумності їх розміру, є співмірним, а тому підлягає відшкодуванню на користь позивача.
08.04.2026 до суду надійшли заперечення відповідача на заяву про ухвалення додаткового рішення про розподіл судових витрат.
Розглянувши заяву про стягнення судових витрат, дослідивши матеріали справи, суд встановив таке.
Згідно з частиною першою статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.
Відповідно до частини сьомої статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо).
Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву.
Згідно з частинами третьою та п`ятою статті 143 Кодексу адміністративного судочинства України якщо сторона з поважних причин не може до закінчення судових дебатів у справі подати докази, що підтверджують розмір понесених нею судових витрат, суд за заявою такої сторони, поданою до закінчення судових дебатів у справі, може вирішити питання про судові витрати після ухвалення рішення по суті позовних вимог.
У випадку, передбаченому частиною третьою цієї статті, суд ухвалює додаткове рішення в порядку, визначеному статтею 252 цього Кодексу.
Згідно з частиною першою статті 252 Кодексу адміністративного судочинства України суд, що ухвалив судове рішення, може за заявою учасника справи чи з власної ініціативи ухвалити додаткове рішення, якщо, зокрема, судом не вирішено питання про судові витрати.
Відповідно до частини першої статті 132 Кодексу адміністративного судочинства України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.
Частиною третьою статті 132 Кодексу адміністративного судочинства України встановлено, що до витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать, серед іншого, витрати на професійну правничу допомогу.
Згідно з положенням частини першої статті 134 Кодексу адміністративного судочинства України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.
Як випливає з пункту 1 частини третьої статті 134 Кодексу адміністративного судочинства України, розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою.
Відповідно до положень частини четвертої статті 134 Кодексу адміністративного судочинства України для визначення розміру витрат на правничу допомогу та з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.
Згідно з частиною п`ятою статті 134 Кодексу адміністративного судочинства України, розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.
Частиною шостою статті 134 Кодексу адміністративного судочинства України визначено, що у разі недотримання вимог частини п`ятої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами.
Згідно з частиною сьомою статті 134 Кодексу адміністративного судочинства України обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.
З аналізу наведених положень статті 134 Кодексу адміністративного судочинства України випливає, що склад та розмір витрат на професійну правничу допомогу підлягає доказуванню в судовому процесі - сторона, яка хоче компенсувати судові витрати, повинна довести та підтвердити розмір заявлених судових витрат, а інша сторона може подати заперечення щодо не співмірності розміру таких витрат. Результат та вирішення справи безпосередньо пов`язаний з позицією, зусиллям і участю в процесі представника інтересів сторони за договором. При цьому, такі надані послуги повинні бути обґрунтованими, тобто доцільність надання такої послуги та її вплив на кінцевий результат розгляду справи, якого прагне сторона, повинно бути доведено стороною в процесі.
Аналогічна правова позиція висловлена Верховним Судом у постанові від 12.09.2018 у справі № 810/4749/15 (реєстраційний номер судового рішення в ЄДРСР – 76397938).
При цьому з імперативних положень частини шостої статті 134 Кодексу адміністративного судочинства України випливає, що зменшити розмір витрат на правничу допомогу через їх неспівмірність суд може виключно у разі наявності відповідного клопотання іншої сторони про це. Отже, за відсутності такого клопотання суд не може надавати оцінку співмірності витрат на правничу допомогу за власною ініціативою, а лише перевіряє, чи пов`язані ці витрати з розглядом справи.
Відповідно до практики Європейського суду з прав людини, про що, зокрема, зазначено у рішеннях від 26 лютого 2015 року у справі "Баришевський проти України", від 10 грудня 2009 року у справі "Гімайдуліна і інших проти України", від 12 жовтня 2006 року у справі "Двойних проти України", від 30 березня 2004 року у справі "Меріт проти України", заявник має право на відшкодування судових та інших витрат лише у разі, якщо доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їх розмір обґрунтованим.
Крім того, суд вважає за необхідне зазначити, що стосовно вирішення питання про компенсацію витрат на правничу допомогу, що Європейський суд з прав людини (ЄСПЛ) у рішенні у справі "East/West Alliance Limited" проти України" оцінюючи вимогу заявника щодо здійснення компенсації витрат у розмірі 10 % від суми справедливої сатисфакції, виходив з того, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим (рішення у справі "Ботацці проти Італії" (Bottazzi v. Italy), заява № 34884/97).
У пункті 269 рішення у цій справі ЄСПЛ зазначив, що угода, за якою клієнт адвоката погоджується сплатити в якості гонорару певний відсоток від суми, яку присудить позивачу суд - у разі якщо така сума буде присуджена та внаслідок якої виникають зобов`язання виключно між адвокатом та його клієнтом, не може бути обов`язковою для Суду, який повинен оцінити рівень судових та інших витрат, що мають бути присуджені з урахуванням того, чи були такі витрати понесені фактично, але й також - чи була їх сума обґрунтованою (див. вищезазначене рішення щодо справедливої сатисфакції у справі "Іатрідіс проти Греції" (Iatridis v. Greece), заява № 31107/96, пункт 55).
У справі "Черніус та Рінкевичюс проти Литви" (Сernius and Rinkeviсius v. Lithuania) (заяви № 73579/17 та № 14620/18, пункт 71) ЄСПЛ також посилався на загальніший принцип про те, що ризик будь-якої помилки, допущеної державним органом, має покладатись на саму державу і помилки не мають виправлятися за рахунок осіб, яких це стосується (див. також рішення у справах "Beinaroviс and others v. Lithuania", заява № 70520/10, пункт 140 та "Radchikov v. Russia", заява № 65582/01, пункт 50).
ЄСПЛ у цій справі також дійшов висновку, що відмова національних судів у відшкодуванні заявникам судових витрат, понесених в ході адміністративного провадження, в якому вони оскаржували накладення державною інспекцією з праці штрафів і за результатами якого вони домоглися скасування цих рішень як необґрунтованих, становило порушення їхнього права на доступ до суду, і тому порушення пункту 1 статті 6 Конвенції незалежно від сум цих витрат (пункт 74). Водночас витрати не мають бути понесені безвідповідально чи без належного обґрунтування (див. рішення у справах "Stankiewicz v. Poland", заява № 46917/99, пункт 75).
Відповідні принципи, що випливають з усталеної практики Суду та стосуються права на доступ до суду, наведені у рішенні ЄСПЛ у справі "Zubac v. Croatia" (заява № 40160/12, пункти 76- 86).
Саме такої позиції дотримується Верховний Суд у своїй постанові від 08 лютого 2022 року у справі № 160/6762/21.
Отже, суд не зобов`язаний присуджувати стороні, на користь якої ухвалене судове рішення, всі понесені нею витрати на професійну правничу допомогу, якщо, керуючись принципами справедливості та верховенства права, встановить, що розмір гонорару, визначений стороною та його адвокатом, є завищеним щодо іншої сторони спору, враховуючи такі критерії, як складність справи, витрачений адвокатом час, значення спору для сторони тощо. Водночас, надання такої оцінки можливо, виходячи з аналізу частини шостої статті 134 Кодексу адміністративного судочинства України, виключно у разі наявності відповідного клопотання іншої сторони про зменшення розміру витрат на правничу допомогу через їх неспівмірність.
У застосуванні критерію співмірності витрат на оплату послуг адвоката суд користується досить широким розсудом, який, тим не менш, повинен ґрунтуватися на критеріях, визначених у частині п`ятій статті 134 Кодексу адміністративного судочинства України. Ці критерії суд застосовує за наявності наданих стороною, яка вказує на неспівмірність витрат, доказів та обґрунтування невідповідності заявлених витрат цим критеріям.
Така правова позиція висловлена Верховним Судом у постанові від 19.12.2019 у справі № 520/1849/19 (реєстраційний номер судового рішення в ЄДРСР - 86504176).
Згідно з пунктом 4 частини першої статті першої Закону України "Про адвокатуру та адвокатську діяльність" від 05.07.2012 № 5076-VI (далі Закон № 5076) договір про надання правової допомоги - домовленість, за якою одна сторона (адвокат, адвокатське бюро, адвокатське об`єднання) зобов`язується здійснити захист, представництво або надати інші види правової допомоги другій стороні (клієнту) на умовах і в порядку, що визначені договором, а клієнт зобов`язується оплатити надання правової допомоги та фактичні витрати, необхідні для виконання договору.
Представництво - вид адвокатської діяльності, що полягає в забезпеченні реалізації прав і обов`язків клієнта в цивільному, господарському, адміністративному та конституційному судочинстві, в інших державних органах, перед фізичними та юридичними особами, прав і обов`язків потерпілого під час розгляду справ про адміністративні правопорушення, а також прав і обов`язків потерпілого, цивільного позивача, цивільного відповідача у кримінальному провадженні (п.9 ч.1 ст.1 Закону № 5076).
Інші види правової допомоги - види адвокатської діяльності з надання правової інформації, консультацій і роз`яснень з правових питань, правового супроводу діяльності клієнта, складення заяв, скарг, процесуальних та інших документів правового характеру, спрямованих на забезпечення реалізації прав, свобод і законних інтересів клієнта, недопущення їх порушень, а також на сприяння їх відновленню в разі порушення (п.6 ч.1 ст.1 Закону № 5076).
Статтею 19 Закону № 5076 визначено, зокрема, такі види адвокатської діяльності як надання правової інформації, консультацій і роз`яснень з правових питань, правовий супровід діяльності юридичних і фізичних осіб, органів державної влади, органів місцевого самоврядування, держави; складення заяв, скарг, процесуальних та інших документів правового характеру; представництво інтересів фізичних і юридичних осіб у судах під час здійснення цивільного, господарського, адміністративного та конституційного судочинства, а також в інших державних органах, перед фізичними та юридичними особами.
Відповідно до статті 30 Закону № 5076 гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час.
Як зазначає позивач, розмір витрат відповідача на професійну правничу допомогу склав 100 600 гривень, що підтверджується Договором про надання професійної правничої допомоги № 34 від 30.03.2023, додатковою угодою № 3 від 15.12.2024 до договору, актом наданих послуг № 3 від 14.01.2026, договором про надання професійної правничої допомоги № 04-25 від 03.03.2025, додатковою угодою № 1 від 03.03.2025 до договору, актом наданих послуг № 1 від 18.03.2026, рахунком № 1 від 18.03.2026.
Детальний розрахунок послуг містить: Підготовка матеріалів, аналіз судової практики, побудова доказової бази, підготовка позовної заяви - 9 год. (36 000,00 грн); Консультація клієнта щодо перспектив судового розгляду - 1 год. (4 000,00 грн); Ознайомлення із матеріалами справи № 320/62473/24, відзивом на позовну заяву, підготовка та подання відповіді на відзив (додаткові пояснення) – 3 год. (18 000 грн); Роз`яснення клієнту юридичної позиції та перспектив результатів розгляду справи - 0.8 год. (4 800,00 грн); Написання та подання процесуальних клопотань - 1.3 год. (7 800,00 грн); Фіксована сума у разі позитивного рішення (відмова від задоволення позову) - 1 послуга (30 000,00 грн).
Згідно з домовленостями між адвокатом та клієнтом (відповідачем), пункт 6 додаткової угоди передбачає оплату наданих послуг протягом 10 банківських днів з дати набрання законної сили рішенням у справі.
Водночас на переконання суду, витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката у розмірі 100 600,00 гривень, є досить завищеними.
Так, надані адвокатом послуги, що пов`язані із консультацією клієнта щодо перспектив судового розгляду та роз`яснення юридичної позиції та перспектив результатів розгляду справи, охоплюються єдиною метою, якою є підготовка до складання позовної заяви, а тому обсяг виконаної роботи є неспівмірним із складністю роботи, пов`язаної із складанням такого документу.
Так, згідно з актом наданих послуг № 3 від 14.01.2026, складеним на підставі Договору про надання професійної правничої допомоги № 34 від 30.03.2023 та додаткової угоди № 3 від 15.12.2024 до договору (підстава складання вказана в самому Акті наданих послуг № 3 від 14.01.2026), адвокатом Линдюком С.С. надано послуги з підготовки матеріалів, аналізу судової практики, побудови доказової бази та підготовки позовної заяви на суму 36 000,00 грн, а також консультацію клієнта щодо перспектив судового розгляду на суму 4 000,00 грн. 
Суд зазначає, що у період з грудня 2023 року по червень 2024 року у провадженні судді Київського окружного адміністративного суду Василенко Г.Ю. перебувала справа № 320/43850/23 за позовом ОСОБА_1 до Міністерства юстиції України про стягнення середнього заробітку за час затримки виконання рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 05.10.2022 у справі № 640/4922/20 за період з 06.10.2022 по 31.10.2023.
Отже, адвокат Линдюк С.С. надавав правничу (правову) допомогу ОСОБА_1 , зокрема й підготовку та подання позовної заяви про стягнення з Мін`юсту на користь позивача середнього заробітку за час затримки виконання рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 05.10.2022 у справі № 640/4922/20, як у межах справи № 320/62473/24, так і у межах справи № 320/43850/23.
Обставини зазначених справ є тотожними, окрім зазначення періоду, за який позивач просить суд стягнути заборгованість.
Окрім цього, варто зауважити, що дана категорія справ є масовою, правові позиції Верховного Суду щодо таких спорів є сталими та зрозумілими, а підготовка позову у такій справі не потребуватиме розробки унікальної правової стратегії, що, також, свідчить про типовість спору. Витрачання 9 годин часу (більше одного робочого дня) лише на написання тексту позовної заяви за наявності вже готової позовної заяви у справі № 320/43850/23 та існуючого рішення про поновлення на роботі у справі № 640/4922/20, яким встановлено більшість фактичних обставин, є об`єктивно неспівмірним. 
Суд зазначає, що розгляд справи здійснювався судом за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін за наявними у справі матеріалами, яке не передбачає виступів учасників справи, роз`яснення юридичної позиції, яка залишається незмінною, та перспектив результатів розгляду справи.
Спір, що розглядався в межах справи № 320/62473/24, стосувався поновлення на посаді та стягнення коштів середнього заробітку за час затримки виконання рішення суду – тобто типовий адміністративний спір, який регулярно розглядається судами. При цьому, у даному спора відсутні будь-які ознаки підвищеної складності як то: немає експертиз, складних доказових процедур чи багаторівневих процесуальних дій тощо. 
Також при вирішенні питання про доцільність відшкодування стороні позивача витрат на правничу допомогу із врахуванням "гонорару успіху" суд звертає увагу, що Велика Палата Верховного Суду у постанові від 12 травня 2020 року по справі № 904/4507/18, дійшла висновку про можливість існування "гонорару успіху" як форми оплати винагороди адвокату; визнала законність визначення між адвокатом та клієнтом у договорі про надання правової допомоги такого виду винагороди як "гонорар успіху", що відповідає принципу свободи договору та практиці Європейського суду з прав людини.
При цьому Велика Палата Верховного Суду зазначила, що при визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін.
Велика Палата Верховного Суду виснувала, що не є обов`язковими для суду зобов`язання, які склалися між адвокатом та клієнтом, зокрема у випадку укладення ними договору, що передбачає сплату адвокату "гонорару успіху", у контексті вирішення питання про розподіл судових витрат. Вирішуючи останнє, суд повинен оцінювати витрати, що мають бути компенсовані за рахунок іншої сторони, ураховуючи як те, чи були вони фактично понесені, так і оцінювати їх необхідність.
Суд, зважаючи на положення статті 134 Кодексу адміністративного судочинства України, дослідивши докази, надані позивачем на підтвердження понесених судових витрат та практику Верховного Суду, доходить висновку, що "гонорар успіху" не був необхідним для розгляду цієї справи.
Більше того, суд зазначає, що відповідно до правового висновку Верховного Суду, викладеного у постанові від 24 січня 2022 року у справі № 911/2737/17, стягнення витрат на професійну правничу допомогу з боржника не може бути способом надмірного збагачення сторони, на користь якої такі витрати стягуються, і не може становити для неї по суті додатковий спосіб отримання доходу.
З огляду на вищевикладене, суд дійшов висновку, що визначена адвокатом сума понесених позивачем витрат на професійну правничу допомогу не є обґрунтованою та є завищеною у контексті фактично наданих ним послуг із урахуванням складності справи, досліджених та підготовлених доказів, обсягу нормативно-правових актів, використаних адвокатом та, відповідно, співмірності обсягу цих послуг з розміром заявленої суми витрат на професійну правничу допомогу.
З огляду на складність справи, наявність заперечень представника відповідача, наданий адвокатом обсяг послуг, затрачений ним час на надання таких послуг, на думку суду, у даному випадку розмір витрат на професійну правничу допомогу у сумі 100 600,00 грн, стосовно якої подано заяву про розподіл, не відповідає критеріям реальності таких витрат, обґрунтованості та пропорційності до предмета спору, а їх стягнення з відповідача становитиме надмірний тягар для останнього, що не узгоджується із принципом розподілу таких витрат, з огляду на що суд дійшов висновку про стягнення на користь позивача 10 000 грн витрат на професійну правничу допомогу.
Керуючись статтями 132, 134, 143, 241-246, 252, 255, 295 Кодексу адміністративного судочинства України, суд
в и р і ш и в:
Заяву представника позивача Амельохіна Антона Андрійовича про ухвалення додаткового рішення про розподіл судових витрат в адміністративній справі за позовом ОСОБА_1 до Міністерства юстиції України про стягнення середнього заробітку за час затримки виконання рішення суду задовольнити частково.
Стягнути на користь ОСОБА_1 (місце проживання: АДРЕСА_1 , РНОКПП: НОМЕР_1 ) за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень Міністерства юстиції України (місцезнаходження: м. Київ, вул. Городецького, буд. № 13, код ЄДРПОУ: 00015622) судові витрати, а саме, витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 10 000,00 грн (десять тисяч гривень 00 копійок).
У задоволенні вимог заяви в іншій частині відмовити.
Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.
Апеляційна скарга на рішення суду подається до Шостого апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення. У разі оголошення судом лише вступної та резолютивної частини рішення, або розгляду справи в порядку письмового провадження, апеляційна скарга подається протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту рішення.

Суддя Басай О.В.