Справа № 331/779/26
Провадження № 2/201/3235/2025

РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
(заочне)

10 червня 2026 року    м. Дніпро
Соборний районний суд міста Дніпра в складі:
головуючого - судді Куць О.О.,
за участю секретаря судового засідання — Піняєва В.Д.,
розглянувши у порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення аліментів,

ВСТАНОВИВ:

28 січня 2026 року  ОСОБА_1 звернулась до Олександрівського районного суду міста Запоріжжя з позовом до ОСОБА_2 про стягнення аліментів.
Позовна заява мотивована тим, що 15 вересня 2006 року між сторонами укладено шлюб, від якого вони мають малолітню дитину -  ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 . У жовтні 2025 року шлюб було розірвано.
Посилаючись на норми ст.ст. 180, 181 СК України позивач просила стягнути з відповідача на свою користь аліменти на утримання доньки - ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи стягнення з 01 січня 2026 року.
Ухвалою Олександрівського районного суду міста Запоріжжя від 30 січня 2026 року дану цивільну справу передано для розгляду за підсудністю до Соборного районного суду мііста Дніпра.
Згідно із протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями матеріали справи передані для розгляду судді Куць О.О. 
Ухвалою судді від 26 березня 2025 року відкрито провадження у даній цивільній справі та призначеної її до розгляду по суті.
Позивач надала суду заяву про розгляд справи без її участі.
Відповідач у судове засідання не з`явився, про день, час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином, про причини неявки суд не повідомив.
Зважаючи на ці обставини, суд керується ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (РИМ, 4.XI.1950), яка згідно з частиною першою статті 9 Конституції України є частиною національного законодавства України, та яка визначає, що кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення.
Строки, встановлені Цивільним процесуальним кодексом України, є обов`язковими для судів та учасників судових процесів, оскільки визначають тривалість кожної стадії процесу або час, протягом якого має бути вчинено процесуальну дію (наприклад, строк оскарження судового рішення, строк подачі зауважень щодо журналу судового засідання). Зазначене є завданням цивільного судочинства та кримінального провадження (стаття 1 ЦПК, стаття 2 КПК). Розумним, зокрема, вважається строк, що є об`єктивно необхідним для виконання процесуальних дій, прийняття процесуальних рішень та розгляду і вирішення справи з метою забезпечення своєчасного (без невиправданих зволікань) судового захисту.
Європейський суд з прав людини, вирішуючи питання про дотримання права на справедливий суд, передбаченого пунктом 1 статті 6 Конвенції про захист прав і основних свобод людини 1950 року, ратифікованої Законом України від 17 липня 1997 року № 475/97-ВР, у контексті оцінки дій сторони в справі, спрямованих на захист свого права, або її бездіяльності, дійшов з урахуванням принципів, що випливають з прецедентної практики Суду, висновків про те, що: одним із фундаментальних аспектів верховенства права є принцип юридичної визначеності; «право на суд» не є абсолютним, воно може бути піддане обмеженням, дозволеним за змістом, тому що право на доступ до суду за самою своєю природою потребує регулювання з боку держави; сторона в розумні інтервали часу має вживати заходів, щоб дізнатись про стан відомого їй судового провадження; право на вчинення процесуальних дій стороною або щодо певної сторони не є необмеженим, позаяк обмежується, зокрема, необхідністю дотримання прав іншої сторони в процесі та власне необхідністю забезпечити дотримання права на справедливий суд у розумінні п. 1 ст. 6 Конвенції (рішення від 19 червня 2001 року у справі «Креуз проти Польщі» (п.п. 52, 53, 57 та ін.); рішення від 03 квітня 2008 року у справі «Пономарьов проти України» (п.п. 40, 41, 42 та ін.). У рішенні Європейського Суду з прав людини від 03 квітня 2008 року у справі «Пономарьова проти України» зазначено, що сторони мають вживати заходів, щоб дізнатися про стан відомого їм судового провадження.
Розумність тривалості судового розгляду має визначатися з огляду на обставини справи та наступні критерії: складність справи, поведінка заявника та компетентних органів, а також важливість предмета позову для заявника у справі (рішення Європейського суду з прав людини у справі «Фрідлендер проти Франції»).
Таким чином, суд вважає за можливе на підставі ст. 280, 281, 282 ЦПК України ухвалити у справі заочне рішення суду в судовому засіданні за відсутності сторін та без фіксування процесу технічними засобами відповідно до положень ч. 2 ст. 247 ЦПК. 
Суд, дослідивши матеріали справи, оцінивши докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому їх дослідженні, дійшов висновку про необхідність часткового задоволення позову, виходячи з наступного.
Судом встановлено, що з 15 вересня 2006 року сторони перебували у зареєстрованому шлюбі, що підтверджується свідоцтвом про шлюб серії НОМЕР_1 , виданим Жовтневим відділом реєстрації актів цивільного стану Маріупольського міського управління юстиції Донецької області.
Від шлюбу позивач  ОСОБА_1 та відповідач ОСОБА_2 мають малолітню дитину — ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , що підтверджується свідоцтвом про народження дитини реєстраційний номер НОМЕР_2 , орган РАЦС — Ноймаркт-ін-дер-Оберпфальц.
Відповідно статті 180 СК України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. 
Згідно із ст. 181 СК України обов`язок утримувати дитину шляхом виплати аліментів покладено на батьків, які окремо проживають від дитини.
Частиною 3 ст. 181 СК України визначено, що за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі.
У відповідності до ст. 182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує стан здоров`я та матеріальне становище дитини; стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів; доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; інші обставини, що мають істотне значення.
Згідно із частиною 2 ст. 182 СК України розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.
Відповідно до ст. 5 Протоколу №7 Європейської конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року (Конвенцію ратифіковано Законом №475/97-ВР(475/97-ВР) від 17.07.1997 року) кожен з подружжя у відносинах між собою і в їхніх відносинах зі своїми дітьми користується рівними правами та обов`язками цивільного характеру, що виникають зі вступу у шлюб, перебування в шлюбі та у випадку його розірвання. Ця стаття не перешкоджає державам вживати таких заходів, що є необхідними в інтересах дітей.
Згідно із ст. 27 Конвенції про права дитини, прийнятої 44-ю сесією Генеральної Асамблеї ООН 20 листопада 1989 року, батько або (і) інші особи, що виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здатностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини.
Оскільки обов`язок утримувати дітей покладається рівною мірою на обох батьків, суд дійшов висновку про стягнення з відповідача на користь позивача аліментів на утримання їх малолітньої дитини -  ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 . 
Визначаючи розмір аліментів, які слід стягувати з ОСОБА_2 на утримання малолітньої дитини, суд, з дотриманням вимог ч. 1 ст. 182 Сімейного кодексу України, враховує вік дитини, вартість життя та необхідність здійснення витрат для забезпечення соціально-побутових потреб розвитку, а також те, що відповідач є особою працездатного віку, а також відсутність у матеріалах справи відомостей щодо наявності у нього інших утриманців.
З огляду на викладене, враховуючи досліджені докази в їх сукупності, суд дійшов висновку, що аліменти на утримання  ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , які підлягають стягненню з ОСОБА_2 , слід визначити, з дотриманням вимог ч. 1 ст.182 Сімейного кодексу України у розмірі 1/4 частки всіх видів заробітку (доходу) відповідача щомісячно, що буде відповідати інтересам дитини та не порушуватиме права кожного зі сторін. 
Відповідно з ч. 1 ст. 191 СК України аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову.
Звертаючись із позовною заявою, позивач просила стягувати аліменти з 01 січня 2026 року. Між тим, позивачем у позовій заяві жодним чином не обгрунтовані заявлені вимоги щодо стягнення аліментів з указаної дати.
Ураховуючи вимоги ст. 191 СК України суд вважає необхідним стягувати аліменти з відповідача на користь позивача на утримання дитини з дня пред`явлення позову – 28 січня 2026 року.
Відтак позовні вимоги підлягають частковому задоволенню.
Пунктом 1 ч. 1 ст. 430 ЦПК України визначено, що суд допускає негайне виконання рішень у справах про стягнення аліментів – у межах суми платежу за один місяць.
Обговорюючи питання розподілу судових витрат, керуючись ст. 141 ЦПК України, у зв`язку із задоволенням позову, суд вважає за необхідне стягнути з відповідача на користь держави судові витрати зі сплати судового збору у розмірі 1331,20 грн. 
На підставі викладеного, керуючись ст. 180-182, 183, 184 СК України, ст. 12, 13, 81, 141, 259, 263-265 ЦПК України, суд,

УХВАЛИВ:

Позовну заяву  ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення аліментів  задовольнити частково.
Стягувати з ОСОБА_2 , РНОКПП НОМЕР_3 , на користь  ОСОБА_1 , РНОКПП НОМЕР_4 , аліменти на утримання малолітньої дитини -  ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , щомісяця в розмірі 1/4 з усіх видів доходів ОСОБА_2 , але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи стягнення з дня пред`явлення позову — 28 січня 2026 рокуі до досягнення дитиною повноліття. 
Допустити негайне виконання рішення у межах суми платежу за один місяць. 
Стягнути з ОСОБА_2 , РНОКПП НОМЕР_3 , на користь держави судовий збір у розмірі 1331,20 грн.
Заочне рішення набирає законної сили, якщо протягом строків, встановлених ЦПК України, не подані заява про перегляд заочного рішення або апеляційна скарга, або якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справи. 
Заочне рішення може бути переглянуте Соборним районним судом міста Дніпра за письмовою заявою відповідача про перегляд заочного рішення, яка може бути подана відповідачем протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.Строк на подання заяви про перегляд заочного рішення може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин.
Заочне рішення суду може бути оскаржено позивачем та третіми особами протягом тридцяти днів з дня його проголошення шляхом подачі апеляційної скарги безпосередньо до Дніпровського апеляційного суду.
Повний текст складено 15 червня 2026 року.

Суддя О.О. Куць