Справа № 643/20326/25
Провадження № 2/643/2257/26 

ЗАОЧНЕ РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19.06.2026   м. Харків
Салтівський районний суд міста Харкова у складі
головуючого судді - Олійника О.О.,
за участю секретаря судового засідання - Новакової Т.С.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні у місті Харкові в порядку загального позовного провадження цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_1 , яка діє в інтересах неповнолітнього ОСОБА_2 до ОСОБА_3 , треті особи – Служба у справах дітей по Салтівському району Департаменту служб у справах дітей Харківської міської ради, Департамент реєстрації Харківської міської ради, Департамент служб у справах дітей про надання дозволу на реєстрацію місця проживання дитини без згоди батька,
ВСТАНОВИВ:
17 листопада 2025 року ОСОБА_1 , яка діє в інтересах неповнолітнього ОСОБА_4 в особі свого представника – адвоката Семенова Є.С. звернулась до Салтівського районного суду міста Харкова з позовом, в якому просить надати дозвіл на реєстрацію місця проживання ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , за місцем проживання його матері, ОСОБА_1 , за адресою: АДРЕСА_1 , без письмової згоди батька, ОСОБА_3 .
В обґрунтування позовних вимог зазначила, що вона є матір?ю малолітнього ОСОБА_2 , дитина народжена в Республіці Польща та набула громадянства України 21.02.2025 року. Відповідач є батьком дитини. Позивач як законний представник малолітньої особи звернулася до Управління реєстрації місця проживання Департаменту реєстрації Харківської міської ради із заявою про реєстрацію місця проживання дитини за тією ж адресою, де зареєстрована вона, у квартирі, право власності на яку належить їй. 02.10.2025 року вона отримала від уповноваженого органу відмову у реєстрації місця проживання, мотивовану відсутністю згоди другого з батьків на проведення реєстрації. Вона та відповідач не перебувають у шлюбі, жодних контактів з нею та дитиною відповідач не підтримує, місце перебування та актуальні номери засобів зв?язку відповідача не відомі, за неофіційними відомостями, батько дитини станом на сьогодні проживає за кордоном. Отже, вона не має жодної можливості отримати згоду другого з батьків на проведення реєстрації. Водночас відсутність реєстрації місця проживання істотно порушує права та законні інтереси дитини: дитина не може отримати місце в державному дошкільному закладі, вона позбавлена соціальних виплат, дитина не може отримувати повноцінну медичну допомогу за місцем фактичного проживання та низка інших побутових ускладнень. Станом на сьогодні дитина фактично є бомжем. Враховуючи, що малолітня дитина фактично проживає разом з нею, спір про місце її проживання, який підлягав би вирішенню на підставі статті 161 СК України, між сторонами відсутній, згоду відповідача на реєстрацію місця проживання дитини вона не може отримати, а відсутність такої згоди порушує право дитини на реєстрацію місця проживання.
Ухвалою Салтівського районного суду міста Харкова від 19.11.2025 відкрито провадження у справі в порядку загального позовного провадження, призначено підготовче судове засідання. Залучено до участі у справі в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні позивача – Департамент реєстрації Харківської міської ради.
28 листопада 2025 року через систему «Електронний суд» представник третьої особи Департаменту реєстрації Харківської міської ради подала пояснення згідно яких зазначає, що чинне законодавство України не передбачає процедуру надання судом дозволу на реєстрацію місця проживання дитини без письмової згоди батька. Таким чином вбачається, що заявлена позивачем вимога не відповідає встановленим законом способам захисту цивільних прав та інтересів, оскільки ОСОБА_1 просить надати дозвіл на реєстрацію місця проживання її малолітнього сина ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , за адресою її місця проживання: АДРЕСА_1 , без письмової згоди батька ОСОБА_3 . Можливість реєстрації місця проживання дитини за згодою лише одного з батьків передбачена законодавством України лише в одному випадку: місце проживання дитини визначено відповідним рішенням суду або рішенням органу опіки та піклування. Враховуючи викладене, належною позовною вимогою у разі наявності спору між батьками щодо місця проживання малолітньої дитини є вимога про визначення місця проживання такої дитини судом, а не надання судом дозволу на реєстрацію місця проживання дитини без письмової згоди іншого з батьків. Просить прийняти зазначені пояснення та розглядати справу № 643/20326/25 з урахуванням останніх відповідно до норм матеріального та процесуального права. Розгляд справи № 643/20326/25 просить провести без участі представника Департаменту реєстрації Харківської міської ради.
Ухвалою суду від 16.02.2026 закрито підготовче провадження у справі, призначено справу до розгляду по суті.
09 квітня 2026 року через систему «Електронний суд» від представника Департаменту служб у справах дітей ХМР Макарійчук А. надійшло клопотання в якому остання просить суд вилучити Службу у справах дітей по Салтівському району Департаменту служб у справах дітей Харківської міської ради із числа третіх осіб за неналежністю та залучити до участі у справі в якості третьої особи належну юридичну особу – Департамент служб у справах дітей Харківської міської ради (61002, м. Харків, вул. Чернишевська, 55, ЄДРПОУ 26489104).
Ухвалою суду від 23.04.2026 клопотання представника Департаменту служб у справах дітей Харківської міської ради Макарійчук А.В. задоволено частково. Залучено в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору Департамент служб у справах дітей Харківської міської ради.
Позивач та її представник в судове засідання не з`явились, подали заяву про розгляд справи за їх відсутності, позовні вимоги підтримують в повному обсязі та просять їх задовольнити.
Відповідач у судове засідання повторно не з`явився, про час та місце судового засідання повідомлявся належним чином, на підтвердження чого в матеріалах справи наявні поштові конверти з відміткою про відсутність адресату за адресою, зазначеною в позовній заяві, що свідчить про належне його повідомлення. Відповідач не використав наданого законом права на безпосередню участь у судовому засіданні, заяв про відкладення судового засідання, чи розгляд справи у його відсутність до суду не надходило. Відповідачем не надано суду жодного доказу, який би мав істотне значення для вирішення справи по суті, чи спростування доводів позивача. Відзив на позов не подав.
Представник третьої особи Департаменту реєстрації Харківської міської ради в судове засідання також не з`явилась, подала заяву про розгляд справи без її участі.
Представник третьої особи Служби у справах дітей по Салтівському району Департаменту служб у справах дітей Харківської міської ради в судове засідання не з`явився, про час та місце судового засідання повідомлявся належним чином, причини неявки суду не повідомив, пояснення не надав.
Представник третьої особи Департаменту служб у справах дітей Харківської міської ради в судове засідання не з`явилась, подала клопотання в якому просить розгляд справи проводити за відсутності представника Департаменту служб у справах дітей Харківської міської ради. Рішення просить прийняти на розсуд суду в якнайкращих інтересах дитини.
Відповідно до п. 3 ч. 8 ст. 128 ЦПК України днем вручення судової повістки є день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про відмову отримати судову повістку чи відмітки про відсутність особи за адресою місцезнаходження, місця проживання чи перебування особи, повідомленою цією особою суду.
Беручи до уваги ч. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод Ради Європи від 4 листопада 1950 року, що набрала чинності для України 11.09.1997 року, яка передбачає право кожного на розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, також беручи до уваги те, що відповідач обґрунтованих клопотань про відкладення судового засідання, суду не надав, в силу положень ст. 223 ч. 1 ЦПК України, суд вважає за доцільне продовжити судовий розгляд за відсутності відповідача.
Верховний Суд України, узагальнюючи судову практику, також вказав, що інститут заочного провадження відповідає положенням та спрямований на реалізацію Рекомендації № R (84) 5 Комітету Міністрів Ради Європи державам-членам стосовно принципів цивільного судочинства, що направлені на вдосконалення судової системи. Для досягнення цієї мети необхідно забезпечити доступ сторін до спрощених і більш оперативних форм судочинства та захистити їх від зловживань та затримок, зокрема, надавши суду повноваження здійснювати судочинства більш ефективно.
Враховуючи, що в справі є достатні дані про права і взаємовідносини сторін, відповідач належним чином повідомлявся про місце і час судового засідання, суд розглядає справу за відсутності відповідача та згідно ч. 4 ст. 223 ЦПК України постановляє заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, що відповідає положенням ст. 280 ЦПК України.
З`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, всебічно та повно дослідивши матеріали справи та надані учасниками судового процесу докази, суд встановив такі факти та відповідні їм правовідносини.
Відповідно до положень ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.
Кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу.
Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.
Як убачається з матеріалів справи, сторони у справі у зареєстрованому шлюбі не перебувають.
Згідно копії повного витягу зі свідоцтва про народження (переклад виконано з польської мови на українську мову), батьками дитини ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 є позивач у справі – ОСОБА_1 та відповідач – ОСОБА_3 .
Відповідно довідки № 61326/19-536-65 про реєстрацію особи громадянином України, ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженець Республіки Польща, згідно з рішенням Генерального консульства України в Любліні від 21 лютого 2025 року набув громадянство України на підставі ч. 1 ст. 7 ЗУ «Про громадянство». Відповідно до законодавства України є громадянином України. Довідки видана до свідоцтва про народження НОМЕР_1 , виданого 28 вересня 2023 року відділом реєстрації актів цивільного стану у місті Щецин, Західнопоморського воєводства, і є підставою для оформлення документа, що підтверджує громадянство України, паспорта громадянина України по досягненню віку. 
Згідно довідки про зареєстрованих у житловому приміщенні осіб від 26.09.2025, місце проживання позивача у справі ОСОБА_1 зареєстроване за адресою: АДРЕСА_1 .
Відповідно до копії Свідоцтва про право власності на житло від 23 квітня 2007 року, позивач ОСОБА_1 є співвласником квартири, яка знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 .
Як зазначає позивач та встановлено матеріалами справи, 01 жовтня 2025 року вона звернулась до Управління реєстрації місця проживання Департаменту реєстрації Харківської міської ради з заявою про реєстрацію місця проживання свого сина ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .
Проте, 02 жовтня 2025 року Управління реєстрації місця проживання Департаменту реєстрації Харківської міської ради відмовило позивачу у декларуванні/реєстрації місця проживання (перебування) її сина ОСОБА_2 , оскільки відсутня згода другого з батьків, що суперечить пункту 33 Порядку декларування та реєстрації місця проживання (перебування).
Позивач зазначає, що відсутність реєстрації місця проживання істотно порушує права та законні інтереси її дитини. Дитина не може отримати місце в державному дошкільному закладі, вона позбавлена соціальних виплат, дитина не може отримувати повноцінну медичну допомогу за місцем фактичного проживання.
Відповідно до статті 3 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, що ратифікована Україною 27 лютого 1991 року та набула чинності для України 27 вересня 1991 року (далі Конвенція про права дитини), яка в силу положень статті 9 Конституції України є частиною національного законодавства, в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Дитині забезпечується такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов`язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом.
Статтею 7 Сімейного кодексу України (далі СК України) визначено загальні засади регулювання сімейних відносин.
За змістом цієї норми дитина має бути забезпечена можливістю здійснення її прав, установлених Конституцією України, Конвенцією про права дитини, іншими міжнародними договорами України, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України. Регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини, непрацездатних членів сім`ї (частини сьома, восьма).
Як визначено статтею 1 Закону № 2402-ІІІ, забезпечення найкращих інтересів дитини дії та рішення, що спрямовані на задоволення індивідуальних потреб дитини відповідно до її віку, статі, стану здоров`я, особливостей розвитку, життєвого досвіду, родинної, культурної та етнічної належності та враховують думку дитини, якщо вона досягла такого віку і рівня розвитку, що може її висловити.
В силу статті 11 Закону №2402-ІІІ кожна дитина має право на проживання в сім`ї разом з батьками або в сім`ї одного з них та на піклування батьків.
Діти члени сім`ї наймача або власника жилого приміщення мають право користуватися займаним приміщенням нарівні з власником або наймачем (стаття 18 Закону №2402-ІІІ).
Статтею 29 ЦК України встановлено, що місцем проживання фізичної особи є житло, в якому вона проживає постійно або тимчасово. Місцем проживання фізичної особи у віці від десяти до чотирнадцяти років є місце проживання її батьків (усиновлювачів) або одного з них, з ким вона проживає, опікуна або місцезнаходження навчального закладу чи закладу охорони здоров`я тощо, в якому вона проживає, якщо інше місце проживання не встановлено за згодою між дитиною та батьками (усиновлювачами, опікуном) або організацією, яка виконує щодо неї функції опікуна. У разі спору місце проживання фізичної особи у віці від десяти до чотирнадцяти років визначається органом опіки та піклування або судом.
Згідно з частиною другою статті 160 СК України місце проживання дитини, яка досягла десяти років, визначається за спільною згодою батьків та самої дитини.
В силу частини першої статті 161 СК України якщо мати та батько, які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати малолітня дитина, спір між ними може вирішуватися органом опіки та піклування або судом. Під час вирішення спору щодо місця проживання малолітньої дитини беруться до уваги ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов`язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров`я та інші обставини, що мають істотне значення.
Як визначено у статті 2 Закону №1871-ІХ, реєстрація місця проживання (перебування) особи внесення за заявою про реєстрацію місця проживання (перебування), поданою особою в паперовій формі, до реєстру територіальної громади інформації про місце проживання (перебування) особи.
Із положень частини четвертої статті 5 Закону №1871-ІХ слідує, що задекларованим або зареєстрованим місцем проживання (перебування) дитини віком від 10 до 14 років є задеклароване або зареєстроване місце проживання (перебування) її батьків або інших законних представників чи одного з них, з яким проживає дитина, за згодою іншого з батьків або законних представників, якщо інше місце проживання не встановлено за згодою між дитиною та батьками (усиновлювачами, опікуном) або організацією, яка виконує стосовно дитини функції опікуна.
Порядком декларування та реєстрації місця проживання (перебування), затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 7 лютого 2022 року №265, унормовано механізм здійснення декларування/реєстрації місця проживання (перебування), зміни місця проживання, зняття із задекларованого/зареєстрованого місця проживання (перебування), скасування декларування/реєстрації місця проживання (перебування), а також встановлює форми необхідних для цього документів.
Відповідно до пунктів 32, 33 цього Порядку у разі подання заяви про реєстрацію місця проживання (перебування) особою, яка не досягла 18-річного віку, реєстрація місця проживання (перебування) здійснюється за згодою батьків або інших законних представників такої особи; подання заяви про реєстрацію місця проживання (перебування) особи віком до 14 років здійснюється одним з її батьків або інших законних представників за згодою іншого з батьків або законних представників (крім випадків, коли місце проживання дитини визначено відповідним рішенням суду або рішенням органу опіки та піклування).
Згідно з частиною першою статті 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Наведеними нормами закріплено основоположний принцип забезпечення найкращих інтересів дитини, якого необхідно дотримуватися, зокрема, при вирішенні питань про місце проживання дитини у випадку, коли її батьки проживають окремо.
Базові положення принципу забезпечення найкращих інтересів дитини покладені в основу багатьох рішень Європейського суду з прав людини (далі ЄСПЛ).
Так, у рішенні ЄСПЛ від 11 липня 2017 року у справі «М.С. v. Ukraine» (заява №2091/13, пункти 75 76) зазначено, що наразі існує широкий консенсус, у тому числі в міжнародному праві, на підтримку ідеї про те, що в усіх рішеннях, що стосуються дітей, забезпечення їх найкращих інтересів повинно мати першочергове значення (Neulingerand Shuruk v. Switzerland, заява № 41615/07, пункт 135, ECHR 2010). Також ЄСПЛ зауважив, що при визначенні основних інтересів дитини у кожному конкретному випадку необхідно враховувати дві умови: по-перше, в якнайкращих інтересах дитини буде збереження її зв`язків із сім`єю, крім випадків, коли сім`я виявляється особливо непридатною або явно неблагополучною; по-друге, у якнайкращих інтересах дитини буде забезпечення її розвитку у безпечному, спокійному та стійкому середовищі, що не є неблагополучним (Mamchur v. Ukraine, заява №10383/09, пункт 100, ECHR, 16 липня 2015 року).
Кожна дитина має право на житло, в тому числі на реєстрацію місця проживання за місце проживання її батьків (усиновлювачів) або одного з них.
Усі питання щодо місця проживання дитини, яка досягла десяти років, вирішуються за взаємною згодою батьків і дитини. Спір між батьками, які проживають окремо, щодо місця проживання малолітньої дитини може бути вирішений органом опіки та піклування або судом. Водночас реєстрація місця проживання дитини здійснюється за письмовою заявою її батьків або законних представників.
Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду у постанові від 20 жовтня 2021 року у справі №752/2951/20 зазначив, що у разі реєстрації місця проживання батьків за різними адресами місце проживання дитини, яка не досягла 14 років, реєструється разом з одним із батьків за письмовою згодою другого з батьків у присутності особи, яка приймає заяву, або на підставі засвідченої в установленому порядку письмової згоди другого з батьків (крім випадків, коли місце проживання дитини визначено відповідним рішенням суду або рішенням органу опіки та піклування). Чинним законодавством передбачено право одного з батьків у разі відсутності згоди іншого вирішити це питання в судовому порядку. При вирішенні судом даного роду справ підлягає з`ясуванню питання, чи була вказана відмова одного з батьків безпідставною, або ж вона викликана певними обставинами.
Зібрані докази вказують на те, що малолітня дитини ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , проживає разом із матір`ю ОСОБА_1 , окремо від батька ОСОБА_3 . Спір між сторонами щодо місця проживання дитини відсутній.
Місце проживання позивачки ОСОБА_1 зареєстровано в квартирі за адресою: АДРЕСА_1 . Водночас позивач є співвласником квартири, що підтверджується копією Свідоцтва про право власності на житло від 23 квітня 2007 року.
Позивач не має змогу отримати згоду відповідача на реєстрацію місця проживання дитини, оскільки місце перебування відповідача їй невідомо.
Ненадання відповідачем дозволу на реєстрацію місця проживання сина в квартирі, що належить його матері, не відповідає інтересам дитини.
За таких обставин суд дійшов висновку про наявність підстав для надання дозволу на реєстрацію місця проживання малолітнього ОСОБА_4 разом із матір`ю ОСОБА_1 без згоди батька ОСОБА_3 .
Питання про розподіл судових витрат суд вирішує відповідно до ст. 141 ЦПК України.
Керуючись ст. 259, 263-265, 273, 354, 355,380 ЦПК України,
УХВАЛИВ:
Позовні вимоги ОСОБА_1 – задовольнити.
Надати дозвіл на реєстрацію місця проживання ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , за місцем проживання його матері, ОСОБА_1 , РНОКПП НОМЕР_2 , за адресою: АДРЕСА_1 , без письмової згоди батька, ОСОБА_3 , РНОКПП НОМЕР_3 .
Рішення може бути оскаржено позивачем в апеляційному порядку до Харківського апеляційного суду шляхом подання апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення. Учасник справи, якому повне рішення не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження на рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду. Строк на апеляційне оскарження може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин, крім випадків, зазначених у частині другій статті 358 Цивільного процесуального кодексу України.
Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача. Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду. Строк на подання заяви про перегляд заочного рішення може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин.
Заочне рішення набирає законної сили, якщо протягом строків, встановлених Цивільним процесуальним кодексом України, не подані заява про перегляд заочного рішення або апеляційна скарга, або якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справи.
З інформацією щодо тексту судового рішення учасники справи можуть ознайомитися за веб-адресою Єдиного державного реєстру судових рішень: http://www.reyestr.court.gov.ua.
Позивач – ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , РНОКПП НОМЕР_2 , АДРЕСА_1 .
Відповідач – ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , РНОКПП НОМЕР_3 , АДРЕСА_2 .
Третя особа – Служба у справах дітей по Салтівському району Департаменту служб у справах дітей Харківської міської ради, ЄДРПОУ 26282645, м. Харків, вул. Руслана Плоходька, 3;
Третя особа – Департамент служб у справах дітей Харківської міської ради, ЄДРПОУ 26489104, м. Харків, вул. Чернишевська, 55;
Третя особа - Департамент реєстрації Харківської міської ради, ЄДРПОУ 40214227, м. Харків, майдан Павлівський, 4.
Повний текст заочного рішення складений та підписаний 24 червня 2026 року.
Суддя - О.О. Олійник