ТРЕТІЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А
і м е н е м У к р а ї н и

10 червня 2026 року 	м. Дніпро	справа № 160/29083/25	

Третій апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів: головуючого - судді Малиш Н.І. (доповідач), суддів: Баранник Н.П., Щербака А.А., 
розглянувши в порядку письмового провадження в залі судового засідання Третього апеляційного адміністративного суду в м. Дніпрі апеляційну скаргу Військової частини НОМЕР_1 на рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 18 лютого 2026 року (суддя 1-ї інстанції Боженко Н.В.) в адміністративній справі №160/29083/25 за позовом ОСОБА_1 до 20 регіональної військово-лікарської комісії, Військової частини НОМЕР_1 про визнання протиправною та скасування постанови, зобов`язання вчинити певні дії,- 

ВСТАНОВИВ:
08.10.2025 ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до 20 регіональної військово-лікарської комісії, в якому просить:
- визнати протиправною та скасувати постанову 20-ї Регіональної військово-лікарської комісії з визначення причинного зв`язку захворювань, поранень, контузій, травм, каліцтв, викладену в Свідоцтві (протоколі) № 3098/с від 31.03.2025 року, стосовно ОСОБА_1 щодо визначення причинного зв`язку захворювання - закритої травми лівого колінного суглобу з подальшим лікуванням - “Захворювання, ТАК, пов`язані з проходженням військової служби”;
- визнати протиправною та скасувати постанову 20-ї Регіональної військово-лікарської комісії з визначення ступеня тяжкості захворювань, поранень, контузій, травм, каліцтв, викладену в Свідоцтві (протоколі) № 3098/с від 31.03.2025 року, стосовно ОСОБА_1 щодо визначення ступеня тяжкості травми – травма легкого ступеня;
- зобов`язати 20 Регіональну військово-лікарську комісію повторно розглянути документи відносно ОСОБА_1 з урахуванням вимог законодавства та висновків суду.
Позовна заява обґрунтована посиланнями на протиправність проведеної щодо позивача військово-лікарської комісії. Позивач зазначає, що не погоджується з висновком, викладеним в підпункті Т93.0 п. 12 Свідоцтва, згідно з яким наслідки операції (10.05.2024) – артроскопія лівого колінного суглобу, шейверізація латерального та медіального меніска, дебрідмент суглобу з приводу закритої травми (27.11.2023) лівого колінного суглобу з пошкодженням медіального та латеріального меніска, у вигляді зміцнілих післяопераційних рубців, без порушення функції – згідно Наказу МОЗ № 370 від 04.07.2007 (надалі – Наказ МОЗ №370) – є травмою легкого ступеня. Травма, ТАК, пов`язана з проходженням військової служби”. Також позивач стверджує, що 20-а РВЛК правильно встановила діагноз травми, водночас невірно визначила її ступінь важкості і його травма, відповідно до Наказу МОЗ № 370 є травмою важкою. Крім того, невірно вказаний причинний зв`язок травми, який приймається в таких формулюваннях. Зокрема, що травма пов`язана із захистом Батьківщини, а не із проходженням військової служби, як зазначено у спірному рішенні. Тобто, позивач оскаржував Свідоцтво в конкретній визначеній ним частині – йдеться про його незгоду з оцінкою ВЛК травми коліна позивача: 1) позивач не згоден з тим, що травма визначена як легка (а не тяжка); 2) позивач не згоден з тим, що використано формулювання “пов`язана з проходженням військової служби” (а не “з захистом Батьківщини”). 
Рішенням Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 18 лютого 2026 року позов задоволено частково.
Визнано протиправним та скасовано свідоцтво про хворобу від 31.03.2025 року №3098/с, складене військово-лікарською комісією військової частини НОМЕР_1 щодо ОСОБА_1 , в частині встановлення легкого ступеня травми “Т.93.0 Наслідки операції (10.05.2024) – артоскопія лівого колінного суглобу, шейверізація латерального та медіального меніска, дебрідмент суглобу, з приводу закритої травми (27.11.2023) лівого колінного суглобу з пошкодженням медіального та латерального меніска, у вигляді зміцнілих післяопераційних рубців, без порушення функції”.
Зобов`язано військово-лікарську комісію Військової частини НОМЕР_1 повторно провести медичний огляд ОСОБА_1 в частині визначення ступеня тяжкості травми “Т.93.0 Наслідки операції (10.05.2024) – артоскопія лівого колінного суглобу, шейверізація латерального та медіального меніска, дебрідмент суглобу, з приводу закритої травми (27.11.2023) лівого колінного суглобу з пошкодженням медіального та латерального меніска, у вигляді зміцнілих післяопераційних рубців, без порушення функції”, з урахуванням правової оцінки, наданої судом у цьому рішенні, та прийняти рішення згідно з вимогами законодавства. В задоволенні іншої частини позовних вимог відмовлено.
Відповідачем - Військовою частиною НОМЕР_1 на вказане рішення суду подана апеляційна скарга, в якій зазначено на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, просить скасувати рішення суду та прийняти нове, яким відмовити у задоволенні позову.
В обґрунтування вимог апеляційної скарги зазначено, що позивач фактично не згоден з висновком відповідача щодо причинного зв`язку захворювань. Обґрунтовуючи позов позивач стверджує, що захворювання виникли саме у період безпосередньої участі у заходах, необхідних для забезпечення оборони України, захисту безпеки населення та інтересів держави у зв`язку з військовою агресією російської федерації проти України та захворювання у період безпосередньої участі у бойових діях досягло такого розвитку, що призвело до непридатності до військової служби, а тому причинний зв`язок таких захворювань має бути визначено як такий, що пов`язаний із захистом Батьківщини. Проте питання визначення наявності або відсутності певного діагнозу та або встановлення причинного зв`язку захворювання за результатами медичного обстеження є дискреційними повноваженнями ВЛК, а тому суд не вправі перебирати на себе повноваження цього органу. Вважає, що матеріали справи не містять доказів того, що військово-лікарською комісією було проігноровано будь-які медичні висновки (документи) або допущено порушення встановленої процедури. Таким чином вважає, що правові підстави для задоволення позову відсутні.
Учасники справи не скористалися правом подання відзиву на апеляційну скаргу.
Розгляд справи здійснено в порядку письмового провадження у відповідності до приписів п.3 ч. 1 ст. 311 КАС України.
Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів доходить до наступного висновку.
Судом встановлено, що позивач проходив військову службу та був звільнений у відставку на підставі наказу командира військової частини НОМЕР_2 №90-РС від 07.05.2025 за підпунктом «б» пункту 2 частини 4 статті 26 Закону України «Про військовий обов`язок та військову службу» за станом здоров`я. Підставою для звільнення ОСОБА_1 з військової служби стала постанова 20-ї Регіональної військово-лікарською комісією, викладена в Свідоцтві про хворобу №3098/с від 31.03.2025 вих. № 1747 від 31.03.2025
28.03.2025 було складено Свідоцтво про хворобу №3098. Серед іншого, свідоцтвом у п. 12 встановлено, що позивач має травму Т93.0 наслідки операції (10.05.2024) – артроскопія лівого колінного суглобу, шейверізація латерального та медіального меніска, дебрідмент суглобу з приводу закритої травми (27.11.2023) лівого колінного суглобу з пошкодженням медіального та латеріального меніска, у вигляді зміцнілих післяопераційних рубців, без порушення функції.
Травму визначено як “травма легкого ступеня”. 
Також встановлено, що Травма, ТАК, пов`язана з проходженням військової служби. 
Вважаючи протиправним таку оцінку травми відповідачем, позивач звернувся до суду із цим позовом.
Задовольняючи позов частково, суд першої інстанції дійшов висновку, що в спірному Свідоцтві (яке є різновидом постанови ВЛК) пов`язаність травми позивача мала визначатися за правилами абз. першого п. 21.7. розділу ІІ Положення №402, а саме: відповідно до висновку, зазначеного в довідці про обставини травми (поранення, контузії, каліцтва). Наявна довідка про обставини травми дійсно не згадує травму коліна як окрему травму – йдеться лише про “посттравматичну цефалгію з вираженим вестибулоастенічним синдромом”, тобто – йдеться про наслідки для голови (коліно не згадується). При цьому абзац перший п. 21.7. розділу ІІ Положення №402 не містить правила, за змістом якого ВЧ НОМЕР_1 мав би повноваження на власний розсуд оцінювати травми на предмет їх пов`язаності із захистом Батьківщини. Також задовольняючи позов частково суд виснував, що позивач фактично намагався в обхід встановленої процедури домогтися встановлення причинності травми без наявності щодо неї довідки про обставини трвми, що не передьачено законодавством.
Позивач не оскаржує рішення суду першої інстанції в частині відмови у задоволенні позову, а отже колегія суддів суду апеляційної інстанції надає оцінку висновкам суду першої інстанції в частині доводів та вимог апеляційної скарги, відповідно до приписів ст. 308 КАС України.
Колегія суддів не погоджується з висновком суду першої інстанції, з огляду на таке.
Наказом Міністерства Оборони України від 14.08.2008 року №402 затверджено Положення про військово-лікарську експертизу в Збройних Силах України (далі – Положення №402).
Згідно п. 1.1., 1.2. розділу І Положення №402 Військово-лікарська експертиза визначає придатність за станом здоров`я до військової служби призовників, військовослужбовців та військовозобов`язаних, установлює причинний зв`язок захворювань, травм (поранень, контузій, каліцтв) та визначає необхідність і умови застосування медико-соціальної реабілітації та допомоги військовослужбовцям.
Військово-лікарська експертиза - це: 
- медичний огляд призовників; військовослужбовців та членів їхніх сімей (крім членів сімей військовослужбовців строкової військової служби); військовозобов`язаних, офіцерів запасу, які призиваються на військову службу за призовом осіб офіцерського складу, резервістів (кандидатів у резервісти); громадян, які приймаються на військову службу за контрактом; кандидатів на навчання у вищих військових навчальних закладах, військових навчальних підрозділах закладів вищої освіти та закладах фахової передвищої військової освіти (далі - ВВНЗ), ліцеїстів військових (військово-морських, військово-спортивних) ліцеїв (далі - ліцеїсти); осіб, звільнених з військової служби; працівників Збройних Сил України, які працюють у шкідливих та небезпечних умовах праці та залучаються до роботи з джерелами іонізуючого випромінювання (далі - ДІВ), компонентами ракетного палива (далі - КРП), джерелами електромагнітних полів (далі - ЕМП), лазерного випромінювання (далі - ЛВ), мікроорганізмами I-II груп патогенності, особливо небезпечними інфекційними хворобами; працівників допоміжного флоту Військово-морських Сил Збройних Сил України (далі - ВМС Збройних Сил України);
- визначення ступеня придатності до військової служби, навчання у ВВНЗ, роботи за фахом;
- установлення причинного зв`язку захворювань, травм (поранень, контузій, каліцтв) військовослужбовців, військовозобов`язаних, резервістів.
Згідно п. 2.1. розділу І Положення №402 для проведення військово-лікарської експертизи створюються військово-лікарські комісії (далі - ВЛК), штатні та позаштатні (постійно і тимчасово діючі). Штатні та позаштатні (постійно і тимчасово діючі) ВЛК (лікарсько-льотні комісії (далі - ЛЛК)) приймають постанови. Постанови ВЛК (ЛЛК) оформлюються свідоцтвом про хворобу, довідкою військово-лікарської комісії, протоколом засідання штатної військово-лікарської комісії.
Відповідно до п. 2.2. Положення №402 штатні ВЛК є військово-медичними установами. Вони мають гербову печатку, кутовий штамп та утримуються за окремим штатом. До штатних ВЛК належать:
Центральна військово-лікарська комісія (далі - ЦВЛК);
ВЛК регіону.
Згідно з п. 2.4.5. ВЛК регіону має право, зокрема, приймати постанови згідно з Положенням, контролювати, розглядати, затверджувати, за наявності підстав не затверджувати, переглядати або скасовувати постанови підпорядкованих ВЛК. Постанову про придатність до військової служби колишніх військовослужбовців на період їх фактичного звільнення зі Збройних Сил України має право приймати або переглядати тільки ЦВЛК.
Пунктом 2.4.6. розділу І Положення №402 встановлено, що рішенням штатної ВЛК може бути проведений повторний або контрольний медичний огляд.
Згідно п. 2.5.4. розділу І Положення №402 штатні і позаштатні (постійно та тимчасово діючі) ВЛК (ЛЛК) з питань військово-лікарської та лікарсько-льотної експертизи підпорядковуються вищим штатним ВЛК.
Пунктами 22.6, 22.7 глави 22 розділу II цього Положення визначено, що свідоцтво про хворобу в мирний час складається, зокрема, на всіх військовослужбовців, визнаних непридатними до військової служби.
Свідоцтво про хворобу під час дії особливого періоду складається, зокрема, на всіх військовослужбовців та військовозобов`язаних, визнаних непридатними до військової служби, непридатними до військової служби з переоглядом через 6-12 місяців (крім випадків, передбачених пунктом 18.8 глави 18 розділу II цього Положення).
У свою чергу, пунктом 22.8 глави 22 розділу II Положення №402 установлено, що свідоцтво про хворобу підлягає розгляду, а постанова ВЛК - затвердженню:
а) у мирний час:
на генералів (адміралів), військовослужбовців запасу та у відставці, які оглянуті згідно з пунктом 3.13 розділу II Положення; на всіх осіб, які оглянуті у НВМКЦ «ГВКГ»; на військовослужбовців та членів їх сімей, за наявності медичних протипоказань до направлення за кордон - ЦВЛК;
на всіх військовослужбовців, членів їх сімей, курсантів, ліцеїстів - ВЛК регіону;
б) під час дії особливого періоду:
на генералів (адміралів), а також на всіх осіб, які оглянуті у ГВМКЦ, - ЦВЛК, на всіх військовослужбовців, військовозобов`язаних, резервістів - ВЛК регіону.
З наведеного висновується, що оформлене свідоцтво про хворобу підлягає розгляду і затвердженню ВЛК регіону.
Повертаючись до обставин справи, вбачається, що позивач звертаючись до суду не оспорює процедуру прийняття спірного рішення (затвердження свідоцтво про хворобу), а зазначає, на неправильному, за його позицією, трактуванні та застосування нормативно-правового акта, на підставі якого винесене рішення в частині вихначення ступеню тяжкості  травми. 
З цього приводу колегія суддів звертає увагу на наступне.
Так у постанові від 10 лютого 2022 року у справі № 160/7153/20 Верховний Суд наголосив, що перевірка правильності прийнятого військово-лікарською комісією рішення виключно за медичними показниками не входить до компетенції адміністративного суду.
Адміністративний суд, у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень, виконуючи завдання адміністративного судочинства щодо перевірки відповідності їх прийняття (вчинення), передбаченим частиною другою статті 2 КАС України, критеріям, не втручається та не може втручатися у дискрецію (вільний розсуд) суб`єкта владних повноважень поза межами перевірки за названими критеріями.
Аналогічного висновку дійшов Верховний Суд у постановах від 12 лютого 2021 року у справі № 820/5570/16 від 12 червня 2020 року у справі № 810/5009/18.
Дискреційні повноваження - це повноваження, які адміністративний орган, приймаючи рішення, може здійснювати з певною свободою розсуду, тобто, коли такий орган може обирати з кількох юридично допустимих рішень те, яке він вважає найкращим за даних обставин. Дискреційне повноваження може полягати у виборі діяти, чи не діяти, а якщо діяти, то у виборі варіанту рішення чи дії серед варіантів, що прямо або опосередковано закріплені у законі. Важливою ознакою такого вибору є те, що він здійснюється без необхідності узгодження варіанту вибору із будь-ким. З огляду на положення статті 2 КАС України щодо компетенції адміністративного суду останній не може підміняти інший орган державної влади та перебирати на себе повноваження щодо вирішення питань, які віднесені до компетенції цього органу державної влади.
З огляду на положення статті 2 КАС України щодо компетенції адміністративного суду останній не може підміняти інший орган державної влади та перебирати на себе повноваження щодо вирішення питань, які віднесені до компетенції цього органу державної влади.
Отже, питання визначення наявності або відсутності певного діагнозу у позивача, ступень тяжкості отримання травми, як і визначення пов`язаності захворювання, є дискреційними повноваженнями ВЛК, а тому суд не вправі перебирати на себе повноваження цього органу.
Водночас, розглядаючи по суті спори у справах щодо оскарження рішень ВЛК, суд вправі перевірити їх законність в межах дотримання процедури прийняття таких.
Так позивач фактично незгоден з неналежним визначенням ступеню тяжкості отриманої ним травми та визначення підстав отримання. Проте надання оцінки цим доводам виходить за межі судового розгляду, оскільки є компетенцією медичних працівників та посадових осіб ВЛК.
Так суд першої інстанції задовольняючи позов частково не встанови порушення відповідачем процедури при затвердження свідоцтва хвороб. Окрім того, позивач визнає дотримання відповідачем процедури, про що зазначив у позовній заяві.
Таким чином, звернення позивача з цим позовом до суду фактично спрямоване на те, щоб зобов`язати відповідача внести змінити до свідоцтва хвороб з питань, надання оцінки яких знаходяться у площині надання оцінки медичним документам, та не належить до повноважень суду.
За таких підстав суд першої інстанції дійшов помилкового висновку задовольняючи частково позовні вимоги.
Враховуючи зазначене, доводи апеляційної скарги знайшли підтвердження. Проте апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, оскільки не містить доводів щодо незгоди з рішенням суду в частині відмови у задоволенні позову.
Відповідно до вимог частини четвертої статті 317 Кодексу адміністративного судочинства України, підставами для скасування судового рішення суду першої інстанції повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення, є, зокрема, неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права.
Розподіл судового збору не здійснюється у відповідності до норм ст. 139 КАС України.
Керуючись ст. ст. 308, 311,315, 317, 321, 322, 325, 328 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

УХВАЛИВ:
Апеляційну скаргу Військової частини НОМЕР_1 задовольнити частково.
Рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 18 лютого 2026 року в адміністративній справі №160/29083/25 – скасувати в частині задоволених позовних вимог та в цій частині ухвалити нове рішення про відмову у задоволенні позовних вимог.
В іншій частині Рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 18 лютого 2026 року в адміністративній справі №160/29083/25 – залишити без змін.
Постанова набирає законної сили з дати її ухвалення та може бути оскаржена в касаційному порядку у випадках та строки визначені ст.ст 328, 329 КАС України.
Повне судове рішення складено 10 червня 2026 року.

Головуючий - суддя Н.І. Малиш 

суддя Н.П. Баранник 

суддя А.А. Щербак