КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД

апеляційне провадження №22-ц/824/9305/2026
справа №362/6338/25

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03 червня 2026 року м.Київ

Київський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

судді-доповідача Поліщук Н.В.
суддів Желепи О.В., Соколової В.В.
за участю секретаря судового засідання Крисіної В.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 , поданою адвокатом Цимбалюком Михайлом Григоровичем, на ухвалу Васильківського міськрайонного суду Київської області від 27 лютого 2026 року, постановлену під головуванням судді Марчука О.Л., дата складення повної ухвали не зазначена,
у справі за скаргою ОСОБА_2 на дії державного виконавця Васильківського відділу Державної виконавчої служби в Обухівському районі Київської області Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) Назаренко Олени Юрїївни, заінтересовані особи: ОСОБА_1 , Орган опіки і піклування в особі виконавчого комітету Васильківської міської ради, -

встановив:

1. Короткий виклад доводів поданої скарги.
У серпні 2025 року ОСОБА_2 звернувся до суду із скаргою на дії державного виконавця Васильківського міськрайонного відділу державної виконавчої служби Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ).
В обґрунтування поданої скарги вказує, що в провадженні Васильківського міськрайонного суду Київської області перебувала цивільна справа №362/4110/21 за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 , третя особа служба у справах дітей та сім`ї Васильківської міської ради про визначення способу участі батька у спілкуванні з дитиною та за зустрічним позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визначення місця проживання та визначення способу участі у вихованні дитини.
09 квітня 2024 року Васильківським міськрайонним судом ухвалено рішення по суті спору.
На виконання рішення суду 30 липня 2025 року отримано виконавчий лист, який 08 серпня 2025 року пред`явлено до виконання Васильківського відділу державної виконавчої служби в Обухівському районі Київської області Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ).
14 серпня 2025 року представником заявника отримано повідомлення про повернення виконавчого документу стягувачу без прийняття до виконання, а також сам виконавчий лист.
Вказує, що із змісту повідомлення від 11 серпня 2025 року убачається, що головний державний виконавець Васильківського відділу державної виконавчої служби в Обухівському районі Київської області Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) Назаренко Олена Юріївна повернула без прийняття до виконання стягувачу ОСОБА_2 виконавчий лист №362/4110/21, виданий 30 липня 2025 року Васильківським міськрайонним судом Київської області, на підставі пункту 7 частини 4 статті 4 Закону України «Про виконавче провадження», оскільки виконання рішення не передбачає застосування заходів примусового виконання рішень.
Заявник вважає такі дії державного виконавця неправомірними, оскільки судові рішення, що набрали законної сили, є обов`язковими до виконання, а виконавець зобов`язаний вживати всіх передбачених законом заходів для їх примусового виконання.
Звертає увагу, що із змісту виконавчого листа убачається, що судовим рішенням визначено порядок участі батька у вихованні дитини та покладено на боржника обов`язок забезпечити побачення дитини з батьком у визначеному графіку. Отже, виконавчий документ прямо передбачає обов`язок боржника вчинити певні дії, що свідчить про наявність підстав для примусового виконання рішення. 
З огляду на викладене, скаржник уважає, що дії головного державного виконавця щодо повернення виконавчого листа №362/4110/21 без прийняття до виконання є протиправними, у зв`язку з чим наявні підстави для визнання оскаржуваного повідомлення неправомірним та зобов`язання державного виконавця усунути порушення шляхом відкриття виконавчого провадження за вказаним виконавчим документом.
Мотивуючи наведеним, просить:
- визнати неправомірними дії Головного державного виконавця Васильківського відділу державної виконавчої служби в Обухівському районі Київської області Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) Назаренко Олени Юріївни щодо винесення 11 серпня 2025 року повідомлення про повернення стягувану без прийняття до виконання виконавчого документу, а саме виконавчого листа від 09.04.2024 року, виданого 30 липня 2025 року Васильківським міськрайонним судом Київської області у справі №362/4110/21;
- зобов`язати головного державного виконавця Васильківського відділу державної виконавчої служби в Обухівському районі Київської області Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) Назаренко Олену Юріївну відкрити виконавче провадження з виконання виконавчого листа від 09.04.2024 року, виданого 30 липня 2025 року Васильківським міськрайонним судом Київської області у справі №362/4110/21
2. Короткий зміст судового рішення суду першої інстанції.
Ухвалою Васильківського міськрайонного суду Київської області від 27 лютого 2026 року скаргу задоволено частково.
Визнано неправомірними дії головного державного виконавця Васильківського відділу Державної виконавчої служби в Обухівському районі Київської області Київського міжрегіонального управління Міністерства юстиції України Назаренко О.Ю., які полягали у поверненні стягувачу без прийняття до виконання виконавчого документу № 362/4110/21, виданого 30 липня 2025 року.
Зобов`язано головного державного виконавця Васильківського відділу Державної виконавчої служби в Обухівському районі Київської області Київського міжрегіонального управління Міністерства юстиції України Назаренко О.Ю. вирішити питання про прийняття до виконання виконавчого документу № 362/4110/21, виданого Васильківським міськрайонним судом Київської області 30 липня 2025 року.
Відмовлено в задоволенні решти вимог скарги.
Стягнуто із Васильківського відділу Державної виконавчої служби в Обухівському районі Київської області Київського міжрегіонального управління Міністерства юстиції України на користь Держави Україна грошові кошти в сумі 3 328,00 гривень у відшкодування судових витрат.
Задовольнивши частково скаргу, суд першої інстанції погодився і з доводами скаржника щодо незаконності дій державного виконавця.
Суд вказав, що дії державного виконавця порушують вимоги статей 4, 10, 63 і 64-1 Закону України "Про виконавче провадження", які передбачають необхідність виконання рішення про встановлення побачення з дитиною, рішення про усунення перешкод у побаченні з дитиною, у порядку виконання рішень за якими боржник зобов`язаний вчинити певні дії або утриматися від їх вчинення.
Суд зазначив, що ухвалене судове рішення у цивільній справі № 362/ 4110/21 за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 , третя особа: Служба у справах дітей та сім`ї Васильківської міської ради про визначення способу участі батька у спілкуванні з дитиною та, за зустрічним позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа: Виконавчий комітет Васильківської міської ради про визначення місця проживання дитини та визначення способу участі батька у спілкуванні з дитиною, - яке набрало законної сили, має бути виконано, а тому лише в процесі його виконання сторони мають право вчиняти відповідні дії спрямовані на фіксацію юридично значимих фактів і обставин виконання судового рішення.
Разом з цим, суд вказав на неправильний спосіб захисту порушеного права, обраного скаржником, та пославшись на пункт 18 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 07 лютого 2014 року № 6 "Про практику розгляду судами скарг на рішення, дії або бездіяльність державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби під час виконання судових рішень у цивільних справах" вказав, що суд не має права зобов`язувати посадову особу державної виконавчої служби до вчинення тих дій, які згідно із Законом про виконавче провадження можуть здійснюватися лише державним виконавцем або відповідною посадовою особою державної виконавчої служби.
Врахувавши викладене, суд першої інстанції вимоги заявника про зобов`язання державного виконавця відкрити виконавче провадження задовольнив частково у спосіб визначений судом, а саме шляхом зобов`язання державного виконавця вирішити питання про відкриття виконавчого провадження, оскільки дії по відкриттю виконавчого провадження мають бути вчинені державним виконавцем згідно із Законом України "Про виконавче провадження".
3. Короткий зміст вимог апеляційної скарги.
Не погодившись з постановленою ухвалою, адвокатом Цимбалюком М.Г., який діє в інтересах ОСОБА_1 , подано апеляційну скаргу.
В обґрунтування апеляційної скарги посилається на порушення норм матеріального та процесуального права.
Вказує на помилковість висновків суду першої інстанції в частині часткового задоволення скарги.
Уважає, що суд першої інстанції фактично підмінив собою орган державної виконавчої служби та втрутився у дискреційні повноваження виконавця, що суперечить статті 19 Конституції України та положенням Закону України "Про виконавче провадження". Виконавець є самостійним у своїй процесуальній діяльності, а вирішення питання щодо відкриття виконавчого провадження віднесене саме до його компетенції.
Вказує, що згідно пункту 7 частини 4 статті 4 Закону України "Про виконавче провадження" виконавчий документ повертається без прийняття до виконання, якщо рішення не передбачає застосування заходів примусового виконання. Саме на ці норми правомірно послався державний виконавець, оскільки виконавчий лист фактично не містить дій примусового характеру, які можуть бути забезпечені державним виконавцем у розумінні Закону України "Про виконавче провадження".
Вказує, що у цій справі рішення фактично стосується морального та психологічного налагодження контакту між батьком і дитиною, а закон не передбачає такого способу примусового виконання, як налаштування дитини на спілкування чи контроль її емоційного ставлення до батька.
Зазначає, що поза увагою залишено той факт, що рішення про встановлення порядку спілкування ґрунтується на принципі забезпечення найкращих інтересів дитини. У рішенні зазначено про необхідність перехідного періоду з огляду на тривалу відсутність спілкування батька з дитиною та необхідність налагодження емоційного зв`язку. На теперішній час дитині вже одинадцять років, і вона неодноразово висловлювала небажання спілкуватися з батьком, якого сприймає як сторонню особу. Вказує, що після таких контактів у дитини виникає емоційний стрес, що негативно впливає на її психологічний стан, навчання та соціальну поведінку, що підтверджуються висновком психологічної діагностики №58, результатами психологічного обстеження учениці 5-Г класу та поясненнями матері дитини, поданими до служби у справах дітей 29 липня 2025 року.
Уважає, що виконавчий лист фактично не може бути виконаний у спосіб, передбачений Законом України "Про виконавче провадження", з огляду на відсутність реального механізму примусового забезпечення бажання дитини до спілкування. Таким чином належним способом вирішення ситуації могли бути звернення із заявою про зміну способу і порядку виконання рішення або про його роз`яснення, однак ці обставини залишилися поза увагою суду першої інстанції та заявника
В обґрунтування апеляційної скарги посилається на правові висновки Верховного Суду, викладені у постановах від 16 жовтня 2019 року у справі №219/7439/14-ц, від 08 травня 2019 року у справі №813/2125/16, від 27 червня 2022 року у справі 356/177/18.
Мотивуючи наведеним, просить ухвалу Васильківського міськрайонного суду Київської області від 27 лютого 2026 року скасувати, ухвалити нове судове рішення, яким у задоволенні скарги відмовити.
4. Доводи особи, яка подала відзив на апеляційну скаргу.
08 квітня 2026 року на адресу Київського апеляційного суду надійшов відзив адвоката Стукалової І.В., яка діє в інтересах ОСОБА_2 , на апеляційну скаргу.
В обґрунтування відзиву на апеляційну скаргу вказує на необґрунтованість та безпідставність апеляційної скарги.
Зазначає, що доводи скаржниці про те, що суд нібито втрутився у дискреційні повноваження державного виконавця та фактично зобов`язав його відкрити виконавче провадження не відповідають змісту ухвали суду першої інстанції. Суд не зобов`язував державного виконавця відкрити виконавче провадження, а лише зобов`язав вирішити питання про прийняття виконавчого документа до виконання, що відповідає положенням частини 2 статті 451 ЦПК України щодо усунення порушення та поновлення порушеного права заявника.
Посилання скаржниці на статтю 19 Конституції України є необґрунтованими, оскільки суд, здійснюючи судовий контроль за виконанням судових рішень, діяв у межах повноважень, передбачених статтями 447, 451 ЦПК України.
Вказує, що виконавчий лист у справі №362/4110/21 підлягає примусовому виконанню, оскільки рішенням Васильківського міськрайонного суду Київської області від 09 квітня 2024 року визначено порядок участі батька у вихованні дитини, встановлено графік побачень та покладено на ОСОБА_1 обов`язок забезпечити зустрічі дитини з батьком. Таким чином, виконавчий документ містить обов`язок боржника вчинити певні дії, а тому підлягає виконанню в порядку статті 64-1 Закону України "Про виконавче провадження".
Звертає увагу, що згідно частин 1, 2 статті 64-1 Закону України "Про виконавче провадження" виконання рішення про встановлення побачення з дитиною полягає у забезпеченні боржником побачень стягувача з дитиною, а державний виконавець здійснює перевірку виконання рішення у час та місці побачення, визначених судовим рішенням. Аналогічні положення містяться у пункті 8 розділу IX Інструкції з організації примусового виконання рішень, затвердженої наказом Міністерства юстиції України №512/5 від 02 квітня 2012 року.
Таким чином повернення виконавчого документа без прийняття до виконання з підстав пункту 7 частини 4 статті 4 Закону України "Про виконавче провадження" суперечить вимогам статті 18 та статті 64-1 зазначеного Закону.
Щодо тверджень скаржниці про небажання дитини спілкуватися з батьком, посилання на психологічні висновки та оцінку доцільності спілкування вказує, що такі доводи не стосуються предмета розгляду у цій справі, оскільки питання способу участі батька у вихованні дитини вирішено судовим рішенням, яке набрало законної сили. У межах цього провадження вирішується виключно питання законності дій державного виконавця щодо повернення виконавчого листа без прийняття до виконання.
Звертає увагу, що заявником вживались заходи для добровільного та безпечного відновлення спілкування з дитиною без примусу, зокрема пропонувалась спільна робота з психологом та інші способи поступового налагодження контакту, однак такі дії фактично проігноровані ОСОБА_1 . При цьому жодної зустрічі батька з дитиною після ухвалення рішення суду не відбулося.
Невиконання судового рішення порушує право дитини підтримувати регулярні особисті відносини та прямі контакти з обома батьками, отже саме примусове виконання рішення у визначеному законом порядку є необхідним механізмом відновлення порушених прав.
Мотивуючи наведеним, просить у задоволенні апеляційної скарги відмовити, оскаржувану ухвалу залишити без змін.
5. Позиція учасників справи.
В судовому засіданні ОСОБА_1 та її представник - адвокат Цимбалюк М.Г. підтримали апеляційну скаргу, просили суд її задовольнити.
Представниця ОСОБА_2 - адвокат Стукалова І.В. просила відмовити у задоволенні апеляційної скарги, оскаржувану ухвалу залишити без змін.
Інші учасники справи у судове засідання не з`явились, про дату, час та місце розгляду справи повідомлені належним чином. Причини неявки не повідомляли.
Відповідно до статті 372 ЦПК України суд ухвалив розглянути справу за відсутності осіб, які не з`явились, оскільки їхня неявка не перешкоджає розгляду справи.
6. Позиція суду апеляційної інстанції.
Заслухавши суддю-доповідача, пояснення ОСОБА_1 та її представника - адвоката Цимбалюка М.Г., представниці ОСОБА_2 - адвоката Стукалової І.В., розглянувши справу в межах доводів апеляційної скарги, перевіривши законність і обґрунтованість ухваленого у справі судового рішення, апеляційний суд дійшов висновку, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає з таких підстав.
Відповідно до частин 1 та 2 статті 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.
Відповідно до статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
7. Фактичні обставини справи, установлені судом.
З матеріалів справи убачається, що у провадженні Васильківського міськрайонного суду Київської області перебувала цивільна справа №362/4110/21 за первісним позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 , третя особа: служба у справах дітей та сім`ї Васильківської міської ради Київської області про визначення способу участі батька у спілкуванні з дитиною та за зустрічним позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа: виконавчий комітет Васильківської міської ради Київської області про визначення місця проживання дитини, визначення способу участі батька у спілкуванні з дитиною.
Рішенням Васильківського міськрайонного суду Київської області від 09 квітня 2024 року первісний позов задоволено частково.
Судом вирішено:
Визначити порядок участі батька ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 у вихованні дочки ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 та спілкуванні з нею, дотримуючись режиму навчання, харчування, розвитку, відпочинку та стану здоров`я дитини, умов воєнного стану, у наступному порядку:
- з метою налагодження емоційного зв`язку між батьком ОСОБА_2 та дитиною ОСОБА_3 , зважаючи на вік дитини (дев`ять років) та тривалу відсутність спілкування дитини з батьком, суд встановлює перехідний період, упродовж якого провести перші чотири зустрічі батька з дитиною кожної суботи з 11-00 год до 13-00 год у присутності матері дитини, в місцях, узгоджених обома батьками дитини (відвідування парків відпочинку, рекреаційних зон, торгово-розважальних центрів, кафе, ресторанів, театрів, кінотеатрів) на нейтральній території за територіальним місцем проживання (перебування) дитини (населеному пункті місця проживання дитини з матір`ю);
- після закінчення перехідного періоду кожної середи з 15-00 год до 20-00 год без присутності матері дитини, у місцях, які визначає батько дитини самостійно з урахуванням побажань та інтересів дитини (відвідування парків відпочинку, рекреаційних зон, торгово-розважальних центрів, кафе, ресторанів, театрів, кінотеатрів), з можливістю перебування за місцем проживання (перебування) батька;
- після закінчення перехідного періоду - кожної п`ятниці батько забирає дитину зі школи для до свого місця проживання та повертає дитину за місцем її проживання з матір`ю наступного дня суботи до 20-00 год, побачення без присутності матері, за місцем проживання (перебування) батька, проте у будь-якому разі за територіальним місцем проживання (перебування) дитини (регіоні місця проживання дитини з матір`ю) з урахуванням побажань та інтересів дитини, з можливістю перебування дитини у місцях, які визначає батько дитини самостійно (відвідування парків відпочинку, рекреаційних зон, торгово-розважальних центрів, кафе, ресторанів, театрів, кінотеатрів);
- після закінчення перехідного періоду побачення батька з дочкою щороку влітку 15 (п`ятнадцять) календарних днів без присутності матері, при цьому не менше 7 (семи) календарних днів поспіль, за погодженням з матір`ю дитини календарних дат, з обов`язковим поверненням дитини за місцем її проживання з матір`ю, для сумісного відпочинку/оздоровлення дитини і батька без присутності матері, у місцях, які визначає батько дитини самостійно та за погодженням з дитиною щодо виду відпочинку, з можливістю перебування за місцем проживання (перебування) батька, а також відпочинку/оздоровлення на території держави, де проживає дитина разом з матір`ю. Напрямок, умови поїздки та умови проживання під час подорожей з батьком дитини під час літніх канікул попередньо мають бути повідомлені матері дитини за один місяць до канікул;
- після закінчення перехідного періоду побачення батька з дочкою щороку взимку під час зимових канікул протягом 5 (п`яти) календарних днів поспіль без присутності матері дитини, за погодженням з матір`ю дитини календарних дат, з обов`язковим поверненням дитини за місцем її проживання з матір`ю, для сумісного відпочинку/оздоровлення дитини і батька, у місцях, які визначає батько дитини самостійно та за погодженням з дитиною щодо виду відпочинку, з можливістю перебування за місцем проживання (перебування) батька, а також відпочинку/оздоровлення на території держави, де проживає дитина разом з матір`ю. Напрямок, умови поїздки та умови проживання під час подорожей з батьком дитини під час зимових канікул попередньо мають бути повідомлені матері дитини за один місяць до канікул;
- після закінчення перехідного періоду побачення батька з дочкою щороку під час весняних та осінніх канікул з п`ятниці (останній навчальний день перед канікулами) до вівторка 20-00 год без присутності матері дитини, за погодженням з матір`ю дитини календарних дат, з обов`язковим поверненням дитини за місцем її проживання з матір`ю, для сумісного відпочинку/оздоровлення дитини і батька, у місцях, які визначає батько дитини самостійно та за погодженням з дитиною щодо виду відпочинку, з можливістю перебування за місцем проживання (перебування) батька, а також відпочинку/оздоровлення на території держави, де проживає дитина разом з матір`ю;
- після закінчення перехідного періоду кожного року для святкування дня народження дитини ІНФОРМАЦІЯ_3 - з 10-00 год до 14-00 год без присутності матері дитини, з обов`язковим поверненням дитини за місцем її проживання з матір`ю, в місцях, які визначає батько дитини самостійно з урахуванням побажань та інтересів дитини, з можливістю перебування за місцем проживання (перебування) батька, проте у будь-якому разі за територіальним місцем проживання (перебування) дитини (населеному пункті місця проживання дитини з матір`ю);
- після закінчення перехідного періоду спілкування батька з дочкою з 10-00 год до 16-00 год, у святкові дні кожного року: 1 січня, Різдво Христове, 8 березня, 9 травня, День Святої Пасхи та інші святкові дні без присутності матері дитини, з обов`язковим поверненням дитини за місцем її проживання з матір`ю, в місцях, які визначає батько дитини самостійно з урахуванням побажань та інтересів дитини, з можливістю перебування за місцем проживання (перебування) батька;
- у разі хвороби дитини, що припадає на день зустрічі, мати дитини надає докази хвороби дитини, а саме: медичну картку дитини із записом огляду сімейного лікаря, та переносить зустріч на іншу погоджену з батьком дитини дату;
- зобов`язати мати дитини ОСОБА_1 не пізніш як за добу до дати побачень повідомляти батька дитини засобами електронного чи телефонного зв`язку, у тому числі на Вайбер чи смс-повідомленням про місце (адресу), де знаходиться дитина і де батько дитини має можливість забрати дитину на період побачення та/або відпочинку та куди повинен повернути дитину після закінчення часу побачень та/або відпочинку; у такому самому порядку мати дитини повідомляє батькові дитини про обставини, які перешкоджають та/або унеможливлюють здійснення чергового побачення батька з дитиною;
- зобов`язати мати дитини ОСОБА_1 надавати батькові дитини ОСОБА_2 можливість вільного та безперешкодного спілкування з дочкою телефоном чи іншими телекомунікаційними мережами зі збереженням звичного для дитини режиму;
- зобов`язати ОСОБА_1 надавати ОСОБА_2 повну та достовірну інформацію щодо фактичного місця навчання, проживання чи перебування дитини ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , інформацію про хвороби, діагнози, лікування та щеплення за його вимогою шляхом обміну інформацією у будь - який доступний спосіб.
- зобов`язати ОСОБА_1 забезпечувати зустрічі малолітньої дитини з батьком, не допускати протиправних дій щодо перешкод у побаченні батька з дитиною та негативних розмов відносно батька дитини, морально підготувати її до зустрічей з батьком, сприяти встановленню психоемоційного зв`язку батька з малолітньою дитиною.
В іншій частині позовних вимог ? відмовити.
Зустрічний позов ? задовольнити частково.
Визначити місце проживання малолітньої доньки ? ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , з її матір`ю ОСОБА_1 , за місцем її реєстрації або фактичного місця проживання.
В іншій частині позовних вимог - відмовити.
На виконання вказаного рішення 30 липня 2025 року Васильківським міськрайонним судом Київської області 362/4110/21 видано виконавчий лист (а.с. 9-12).
08 серпня 2025 року адвокат Стукалова І.В., яка діє в інтересах ОСОБА_2 , звернулась до Васильківського відділу державної виконавчої служби в Обухівському районі Київської області центрального міжрегіонального управління юстиції (м. Київ) із заявою про відкриття виконавчого провадження з виконання виконавчого листа №362/4110/21 (а.с. 13-14).
Із даних повідомлення про повернення виконавчого документу стягувачу без прийняття до виконання від 11 серпня 2025 року убачається, що головним державним виконавцем Васильківського відділу державної виконавчої служби в Обухівському районі Київської області на підставі пункту 7 частини 4 статті 4 Закону України "Про виконавче провадження" прийнято рішення про повернення виконавчого документу без прийняття до виконання (а.с.16-18).
8. Мотиви, якими керується колегія суддів апеляційного суду, та застосовані норми права.
Відповідно до статті 129-1 Конституції України cуд ухвалює рішення іменем України. Судове рішення є обов`язковим до виконання.
Згідно з частиною 1 статті 18 ЦПК України судові рішення, що набрали законної сили, обов`язкові для всіх органів державної влади і органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій, посадових чи службових осіб та громадян і підлягають виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, - і за її межами.
Відповідно до частини 1 статті 1 Закону України "Про виконавче провадження" виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) (далі - рішення) - сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.
Відповідно до частини 1 статті 74 Закону України "Про виконавче провадження" рішення, дії чи бездіяльність виконавця та посадових осіб органів державної виконавчої служби щодо виконання судового рішення можуть бути оскаржені сторонами, іншими учасниками та особами до суду, який видав виконавчий документ, у порядку, передбаченому законом.
Згідно статті 4471 ЦПК України сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їхні права.
Повернувши виконавчий лист без виконання, державний виконавець зазначив, що резолютивна частина виконавчого документу у визначенні способу участі батька ОСОБА_2 у спілкуванні, вихованні з дитиною ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , не містить заходів примусового характеру.
Перевіряючи доводи апеляційної скарги, колегія суддів зазначає про таке.
Відповідно до пункту 7 частини 4 статті 4 Закону України "Про виконавче провадження" виконавчий документ повертається стягувачу органом державної виконавчої служби, приватним виконавцем без прийняття до виконання протягом трьох робочих днів з дня його пред`явлення, якщо виконання рішення не передбачає застосування заходів примусового виконання рішень.
Відповідно до статті 10 Закону України "Про виконавче провадження" заходами примусового виконання рішень є: 1) звернення стягнення на кошти, цінні папери, інше майно (майнові права), корпоративні права, майнові права інтелектуальної власності, об`єкти інтелектуальної, творчої діяльності, інше майно (майнові права) боржника, у тому числі якщо вони перебувають в інших осіб або належать боржникові від інших осіб, або боржник володіє ними спільно з іншими особами; 2) звернення стягнення на заробітну плату, пенсію, стипендію та інший дохід боржника; 3) вилучення в боржника і передача стягувачу предметів, зазначених у рішенні; 4) заборона боржнику розпоряджатися та/або користуватися майном, яке належить йому на праві власності, у тому числі коштами, або встановлення боржнику обов`язку користуватися таким майном на умовах, визначених виконавцем; 5) інші заходи примусового характеру, передбачені цим Законом.
Відповідно до статті 64-1 Закону України "Про виконавче провадження":
1. Виконання рішення про встановлення побачення з дитиною полягає у забезпеченні боржником побачень стягувача з дитиною в порядку, визначеному рішенням.
2. Державний виконавець здійснює перевірку виконання боржником цього рішення у час та місці побачення, визначених рішенням, а у разі якщо вони рішенням не визначені, то перевірка здійснюється у час та місці побачення, визначених державним виконавцем.
3. У разі невиконання без поважних причин боржником рішення державний виконавець складає акт та виносить постанову про накладення на боржника штрафу у розмірі, визначеному частиною першою статті 75 цього Закону. У постанові зазначаються вимога виконувати рішення та попередження про кримінальну відповідальність.
4. У разі повторного невиконання без поважних причин боржником рішення державний виконавець складає акт, виносить постанову про накладення на боржника штрафу в подвійному розмірі, надсилає до органу досудового розслідування повідомлення про вчинення боржником кримінального правопорушення, звертається з поданням про тимчасове обмеження боржника у праві виїзду за межі України до суду за місцезнаходженням органу державної виконавчої служби, виносить вмотивовану постанову про встановлення тимчасового обмеження боржника у праві керування транспортними засобами (із врахуванням обмежень, передбачених частиною десятою статті 71 цього Закону) та вживає інші заходи примусового виконання рішення, передбачені цим Законом.
5. У разі виконання рішення боржником виконавець складає акт та виносить постанову про закінчення виконавчого провадження.
6. Якщо боржник у подальшому перешкоджає побаченням стягувача з дитиною, стягувач має право звернутися до державного виконавця із заявою про відновлення виконавчого провадження. Після відновлення виконавчого провадження державний виконавець повторно здійснює заходи, передбачені цією статтею.
7. Рішення про усунення перешкод у побаченні з дитиною виконується у порядку, встановленому статтею 63 цього Закону.
Колегія суддів відхиляє доводи апеляційної скарги про те, що виконавчий лист не передбачає застосування заходів примусового виконання рішень , відтак правомірно був повернутий стягувачу без прийняття до виконання.
Як убачається зі змісту рішення Васильківського міськрайонного суду Київської області від 09 квітня 2024 року та виданого на його виконання виконавчого листа, втсановлено порядок побачень батька з дитиною, на боржника ОСОБА_1 покладено низку конкретних обов`язків, зокрема забезпечувати зустрічі малолітньої дитини з батьком, не допускати перешкод у побаченні батька з дитиною, повідомляти про місце перебування дитини для реалізації побачень, надавати можливість безперешкодного спілкування батька з дитиною засобами зв`язку, а також надавати інформацію щодо місця проживання, навчання та стану здоров`я дитини.
Таким чином, рішення суду містить обов`язок боржника вчиняти визначені дії та утримуватися від дій, які перешкоджають реалізації права батька на спілкування з дитиною, а відтак належить до категорії рішень, виконання яких прямо врегульоване статтею 64-1 Закону України «Про виконавче провадження».
Саме статтею 64-1 Закону України "Про виконавче провадження" законодавцем встановлено спеціальний порядок виконання рішень про встановлення побачень з дитиною, а також передбачено комплекс заходів впливу на боржника у разі невиконання рішення, зокрема складання актів про невиконання рішення, накладення штрафів, звернення до органів досудового розслідування, ініціювання тимчасового обмеження боржника у праві виїзду за межі України та застосування інших заходів примусового виконання.
За таких обставин висновок державного виконавця про те, що виконання рішення суду не передбачає застосування заходів примусового виконання, не ґрунтується на положеннях Закону України "Про виконавче провадження" та суперечить змісту статті 64-1 цього Закону.
Колегія суддів відхиляє доводи апеляційної скарги про те, що рішення фактично спрямоване на налагодження психологічного контакту між батьком та дитиною, а тому не може бути виконане в примусовому порядку, а також посилання скаржниці на небажання дитини спілкуватися з батьком, оскільки у цій справі вирішується питання щодо правомірності дій державного виконавця.
Відповідно до статті 129-1 Конституції України та статті 18 ЦПК України судове рішення, яке набрало законної сили, є обов`язковим до виконання. Під час вирішення питання про прийняття виконавчого документа до виконання державний виконавець не наділений повноваженнями оцінювати правильність судового рішення, його доцільність або відповідність інтересам сторін спору.
Колегія суддів відхиляє доводи апеляційної скарги про втручання суду першої інстанції у дискреційні повноваження державного виконавця.
Як убачається зі змісту оскаржуваної ухвали, суд першої інстанції не зобов`язував державного виконавця відкрити виконавче провадження, а визнав неправомірними дії щодо повернення виконавчого документа без прийняття до виконання та зобов`язав державного виконавця вирішити питання про прийняття виконавчого документа до виконання. Такий спосіб захисту відповідає положенням статті 451 ЦПК України.
Отже, суд першої інстанції обґрунтовано дійшов висновку про неправомірність повернення виконавчого документа без прийняття до виконання та правильно визначив спосіб поновлення порушеного права заявника.
Враховуючи наведене, колегія суддів дійшла висновку, що суд першої інстанції повно та всебічно з`ясував обставини справи, правильно застосував норми матеріального права та не допустив порушень норм процесуального права, які давали б підстави для скасування ухвали.
Доводи апеляційної скарги висновків суду першої інстанції не спростовують та на їх правильність не впливають.
Порушень норм процесуального права, які призвели б до неправильного вирішення справи, колегією суддів не установлено.
Відповідно до статті 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Керуючись статтями 259, 268, 367, 374, 375, 381-384, 390 ЦПК України, суд -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 , подану адвокатом Цимбалюком Михайлом Григоровичем, залишити без задоволення.

Ухвалу Васильківського міськрайонного суду Київської області від 27 лютого 2026 року залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її ухвалення, касаційна скарга на постанову може бути подана протягом тридцяти днів з дня її проголошення безпосередньо до Верховного Суду. Якщо в судовому засіданні було проголошено лише скорочене (вступну та резолютивну частини) судове рішення, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повну постанову складено 17 червня 2026 року.

Суддя-доповідач Н.В. Поліщук

Судді О.В. Желепа

В.В. Соколова