Справа № 686/17837/25
Провадження № 2/686/3253/26 

РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
заочне
2 червня 2026 року 
Хмельницький міськрайонний суд в складі:
головуючої – судді Чевилюк З.А., 
з участю секретаря судового засідання Томашівської А.Т.,
представника позивача ОСОБА_1 
розглянувши у судовому засіданні в залі суду в м. Хмельницький цивільну справу за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про визнання майна особистою приватною власністю, - 
ВСТАНОВИВ:
Позивач звернувся з позовом до ОСОБА_3 про визнання майна : житлового будинку з господарськими спорудами в АДРЕСА_1 , що розташований на земельній ділянці з кадастровим номером 6825082400:01:002:0400 особистою приватною власністю.
ОСОБА_2 25 січня 2008 року придбала за власні кошти за договором купівлі-продажу у ОСОБА_4 житловий будинок з надвірними будівлями, який знаходиться в АДРЕСА_1 , розташованого на території Давидковецької сільської ради Хмельницького району Хмельницької області.
Право власності на вказаний будинок було зареєстровано Хмельницьким БТІ 05 лютого 2008 року за реєстраційним номером 8312473, що підтверджується Витягом про реєстрацію права власності на нерухоме майно від 05 лютого 2008 року №17617070.
На час купівлі-продажу вищевказаний будинок був загальною площею 55,8 кв.м., розмір жилої площі 22,2 кв.м., що підтверджується нотаріально посвідченим договором купівлі-продажу від 25 січня 2008 року за реєстровим №1-42.
30 травня 2008 року ОСОБА_2 повністю розрухувалася із ОСОБА_4 за куплений у неї житловий будинок з надвірними будівлями за вищевказаною адресою, що підтверджується нотаріально посвідченою заявою ОСОБА_4 , зареєстрованою в реєстрі за №2-3410 від 30 травня 2008 року.
Рішенням Давидковецької сільської ради № 3 від 28 листопада 2008 року ОСОБА_2 було передано у власність земельну ділянку площею 0,2500 га для будівництва і обслуговування житлового будинку і господарських споруд в АДРЕСА_1 , кадстровий номер 825082400:01:002:0400. Що підтверджується державним актом на право власності на земельну ділянку серії ЯЗ №267921, виданого 02 лютого 2009 року.
До 28 лютого 2013 року ОСОБА_2 вищевказаний житловий будинок за вищевказаною адресою перебудувала за власні кошти, внаслідок чого загальна площа житлового будинку стала 221,56 кв.м., а розмір жилої площі 90 кв.м., і 28 лютоо 2013 року інспекцією ДАБІ у Хмельницькій області була видана декларація про готовність об`єкта до експлуатації серії ХМ №142130590024, що підтверджується відповідною Декларацією та інформаційною довідкою з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та з Реєстру прав власності(від 05.07.2016р., номер запису про право власності 15250129).
26 грудня 2015 року ОСОБА_2 зареєструвала шлюб з ОСОБА_3 , відповідачем по справі. Від цього шлюбу дітей немає. В шлюбі сторони прожили два з половиною місяці. 04 липня 2016 року ОСОБА_2 подала Державному реєстратору декларацію про готовність об`єкта житлового будинку і господарських споруд в АДРЕСА_1 на земельній ділянці кадастровий номер 6825082400:01:002:04000до експлуатації серії ХМ№142130590024, видану 28 лютого 2013 року інспекцією ДАБК у Хмельницькій області та інші необхідні документи і зареєструвала право власності на даний житловий будинок і господарські споруди.
В лютому 2021 року ОСОБА_3 звернувся до Хмельницького міськрайонного суду із позовною заявою про розірвання, в якій вказав, що подружні стосунки у сторін е склалися, спільного господарства вони не вели, спору про поділ майна, що є у сумісній власності немає, а тому просив розірвати шлюб, що підтверджується копією позовної заяви.
В судовому засіданні ОСОБА_3 позовні вимоги підтримав, просив шлюб розірвати, оскільки подружнє життя з відповідачем не склалось через несумісність характерів. Вказав, що сторони з 2016 року спільно не проживають, не підтримають сімейних відносин, не заперечував проти заочного розгляду справи.
Заочним рішенням Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 18 травня 2021 року в справі №686/4855/21 шлюб між ОСОБА_3 та ОСОБА_2 розірвано.
На даний час ОСОБА_2 вирішила продати вищевказаний житловий будинок. Однак усі нотаріуси, до яких вона звернулась, вимагають від неї нотаріально посвідчену заяву-згоду на продаж даного будинку, у зв`язку з чим вона вимушена звернутися до суду з даним позовом.
Житловий будинок з господарськими спорудами в АДРЕСА_1 на земельній ділянці з кадастровим номером 6825082400:01:002:0400 є особистою власністю позивача, оскільки був придбаний ОСОБА_2 а перебудований за іі особисті кошти до укладення шлюбу з ОСОБА_3 . Реєстрація права власності на будинок відбулася під час перебування у зареєстрованому шлюбі із ОСОБА_3 , хоча на час реєстрації майна сторони вже проживали окремо.
У зв`язку із неможливістю досудового врегулювання спору, позивач звернулася до суду з позовом.
В судовому засіданні представник позивача позов підтримав та наполягав на його задоволені. Відповідач повідомлений про час та дату судового засідання в установленому порядку, не з`явився та не забезпечив явки представника. При відсутності заперечень з боку позивача, суд вважає за можливе заочно розглянути справу та винести заочне рішення.
Заслухавши учасників процесу, дослідивши матеріали справи, суд знаходить позов таким, що не підлягає задоволенню.
Судом встановлено, ОСОБА_2 купила у ОСОБА_4 житловий будинок з надвірними будівлями, що знаходяться в АДРЕСА_1 , розташованого на території Давидковецької сільської ради Хмельницького району, Хмельницької області за договором купівлі-продажу 25 січня 2008 року. Загальна площа будинку 55,8 кв.м., жила площа 22,2 кв.м., цегляний хлів—Б, деревяна огорожа-1. Продаж сторін за домовленістю сторін вчинено за 121200 грн, що еквівалентно 24 000 доларів США. Право власності на будинок з надвірними будівлями виникло у покупця після повного розрахунку, відповідно до договору купівлі-продажу від 25.01.2008 року.
30 травня 2008 року ОСОБА_2 повністю розрухувалася із ОСОБА_4 за куплений у неї житловий будинок з надвірними будівлями за вищевказаною адресою, що підтверджується нотаріально посвідченою заявою ОСОБА_4 , зареєстрованою в реєстрі за №2-3410 від 30 травня 2008 року.
Рішенням Давидковецької сільської ради № 3 від 28 листопада 2008 року ОСОБА_2 було передано у власність земельну ділянку площею 0,2500 га для будівництва і обслуговування житлового будинку і господарських споруд в АДРЕСА_1 , кадстровий номер 825082400:01:002:0400, що підтверджується державним актом на право власності на земельну ділянку серії ЯЗ №267921, виданого 02 лютого 2009 року.
В Інспекції держархбудконтролю у Хмельницькій області 28.07.2013 року зареєстрована ОСОБА_2 . Декларація про готовність об`єкта за адресою АДРЕСА_1 , до експлуатації, а саме житлового будинку площею 221,6 кв.м., вартість 608,2 тис.грн.
Вказаний житловий будинок зареєстровано у реєстрі об`єктів нерухомого майна 04.07.2016 року.
Позивач та відповідач перебували у зареєстрованому шлюбі з 26 грудня 2015 року, який розірвано за рішенням суду від 18 травня 2021 року у справі №686/4855/21.В мотивувальній частині рішення вказано, що сторони не проживають та не ведуть спільного господарства з 2016 року. Конкретний місяць 2016 року як визначаючий граничний термін проживання сторін разом не вказано. Рішення вступило в законну силу 21.09.2021 року.
Кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу (частина перша статті 15, частина перша статті 16 ЦК України).
Порушення права пов`язане з позбавленням його суб`єкта можливості здійснити (реалізувати) своє приватне (цивільне) право повністю або частково. Для застосування того чи іншого способу захисту необхідно встановити, які ж права (інтереси) позивача порушені, невизнані або оспорені відповідачем, і за захистом яких прав (інтересів) позивач звернувся до суду. 
Такий спосіб захисту як визнання права може застосовуватися для захисту (невизнання чи оспорювання) різноманітних приватних прав (зобов`язальних, речових, виключних, спадкових, права на частку в спільній частковій власності і т. д.) (Постанова Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 19 лютого 2024 року у справі № 567/3/22 (провадження № 61-5252сво23)).
Основною засадою (принципом) цивільного судочинства є, зокрема, змагальність сторін та диспозитивність (пункт 4 та 5 частини третьої статті 2 ЦПК України).
Суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд (частина перша, третя статті 13 ЦПК України).
Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом (частина перша статті 81 ЦПК України).
Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів) (частини перша-третя статті 89 ЦПК України).
До спірних правовідносин застосовуються положення статей 57, 62 СК України. Вирішальне значення при втручанні у особисту власність одного із подружжя має не факт збільшення вартості у період шлюбу, а правова природа збільшення такої вартості, шляхи та способи збільшення такої вартості. У розумінні статті 62 СК України втручання у право власності позивача може бути обґрунтованим у разі наявності в сукупності двох факторів: істотності збільшення вартості майна, але також і того, що це збільшення вартості пов`язане зі спільними трудовими чи грошовими затратами або затратами другого подружжя, який не є власником. 
Особистою приватною власністю дружини, чоловіка, зокрема, є майно: набуте нею, ним до шлюбу; майно, набуте нею, ним за час шлюбу, але на підставі договору дарування або в порядку спадкування; майно, набуте нею, ним за час шлюбу, але за кошти, які належали їй, йому особисто (частина перша статті 57 СК України).
У частині першій статті 62 СК України вказано, якщо майно дружини, чоловіка за час шлюбу істотно збільшилося у своїй вартості внаслідок спільних трудових чи грошових затрат або затрат другого з подружжя, воно у разі спору може бути визнане за рішенням суду об`єктом права спільної сумісної власності подружжя.
При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду (частина четверта статті 263 ЦПК України).
У постанові Великої Палати Верховного Суду від 21 листопада 2018 року у справі № 372/504/17 (провадження № 14-325цс18), зроблено висновок, що «зазначені норми закону свідчать про презумпцію спільності права власності подружжя на майно, яке набуте ними в період шлюбу. Ця презумпція може бути спростована й один із подружжя може оспорювати поширення правового режиму спільного сумісного майна на певний об`єкт, в тому числі в судовому порядку. Тягар доказування обставин, необхідних для спростування презумпції, покладається на того з подружжя, який її спростовує. Така правова позиція викладена у постанові Верховного Суду України від 24 травня 2017 року у справі № 6-843цс17 та постановах Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 06 лютого 2018 року у справі № 235/9895/15-ц, від 05 квітня 2018 року у справі № 404/1515/16-ц».
Якщо законодавством передбачено прийняття в експлуатацію нерухомого майна, державна реєстрація прав на таке майно проводиться після прийняття його в експлуатацію в установленому законом порядку, крім випадків передбачених статтею 31 цього Закону. Речові права на об`єкти нерухомого майна виникають з дати такої реєстрації.(ст.ст.3,5 З.У.Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень, в редакції чинній станом на 2016 рік).
Враховуючи викладене, суд приходить до висновку про недоведеність позивачем факту одноосібного фінансування витрат на реконструкцію спірного будинку, відсутність будь-якої трудової/іншої участі відповідача у здійснені будівництва(реконструкції) житлового будинку з надвірними будівлями за адресою АДРЕСА_1 .
Не зазначення в рішенні суду про розлучення сторін конкретного часового проміжку як періоду окремого проживання позивача і відповідача не спростовує факт набуття спірної нерухомості у спільну власність подружжя.
Зважаючи на момент набуття права власності щодо об`єкту нерухомого майна в АДРЕСА_1 , презумпцію спільної сумісної власності щодо майна набутого у власність під час шлюбу, неспростовність вказаних обставин, суд приходить до висновку про відсутність підстав для задоволення позову.
Керуючись ст.ст. 4,5, 12, 81, 141, 258, 259, 354 ЦПК України суд,-

ВИРІШИВ:
Відмовити у задоволені позову ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про визнання майна : житлового будинку з господарськими спорудами в АДРЕСА_1 , що розташований на земельній ділянці з кадастровим номером 6825082400:01:002:0400 особистою приватною власністю .
Рішення може бути оскаржено до Хмельницького апеляційного суду шляхом подачі апеляційної скарги у тридцятиденний термін.Заочне рішення може бути переглянуте за заявою відповідача поданою протягом тридцяти днів з дати проголошення рішення до Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області.
Повний текст рішення виготовлено 4 червня 2026 року.

Суддя З.А.Чевилюк