Справа № 489/9688/24 
Номер провадження 2/489/42/26 

РІШЕННЯ
Іменем України

12 червня 2026 року місто Миколаїв

Інгульський районний суд м. Миколаєва в складі: 
головуючого судді Кокорєва В. В.,
за участю секретаря судового засідання Ковальової С.В.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі судових засідань № 10 Інгульського районного суду м. Миколаєва цивільну справу за позовом ОСОБА_1 (далі - позивач) до ОСОБА_2 (далі - відповідач) про  поділ спільного майна подружжя
встановив
У грудні 2024 року позивач звернувся до суду з позовом про поділ спільного майна подружжя. Свої вимоги обґрунтував тим, що сторони перебували у зареєстрованому шлюбі. 25 жовтня 2021 року Ленінським районним судом міста Миколаєва ухвалено рішення у справі № 489/6126/21, яким розірвано шлюб між ОСОБА_2 та ОСОБА_1 , зареєстрований 22.09.2012 року Ленінським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Миколаївського міського управління юстиції, актовий запис № 574. Разом з тим, позивач та відповідач не можуть домовитись про порядок поділу майна, яке є спільною сумісною власністю подружжя.
Так, за час шлюбу за спільні кошти подружжям було придбане наступне майно, титульним володільцем якого є відповідач:
1) п`ятикімнатна квартира в АДРЕСА_1 . 12.10.2020 року між ОСОБА_2 та ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , укладено Договір дарування 2/3 часток у праві власності на квартиру, посвідчений ОСОБА_5 , за змістом якого дарувальник подарувала, а обдаровувані прийняли в дар 2/3 частки у праві власності на вказану квартиру, по 1/3 частці кожна безоплатно, тобто Відповідач є власником 1/3 частини вказаної квартири.
2) автомобіль легковий хечбек – В, марка Skoda модель Octavia, об`єм двигуна 1798 куб. см., державний номерний знак НОМЕР_1 , рік випуску – 2012, колір – чорний. За наявною інформацією, вказаний транспортний засіб після розірвання шлюбу відповідачка продала. 
А також до спільного майна подружжя належить, автомобіль легковий седан – В, марка Toyota модель Camry, об`єм двигуна 2362 куб. см., державний номерний знак НОМЕР_2 , номер шасі НОМЕР_3 , рік випуску – 2007, колір – сірий, титульним володільцем якого є позивач.
Загальна вартість майна, що підлягає поділу складає – 1 641 033 гривень.
З цих підстав просив суд виділити у власність ОСОБА_2 грошові кошти у сумі 477 500 грн., отримані від реалізації автомобіля легкового хечбек – В, марка Skoda модель Octavia, об`єм двигуна 1798 куб. см., державний номерний знак НОМЕР_1 , рік випуску – 2012, колір – чорний; виділити у власність ОСОБА_1 та припинити право спільної сумісної власності подружжя на автомобіль загальний легковий седан – В, марки Toyota модель Camry, об`єм двигуна 2362 куб. см., державний номерний знак НОМЕР_2 , номер шасі НОМЕР_3 , рік випуску – 2007, колір – сірий; визнати за ОСОБА_1 право власності на 1/6 частину квартири АДРЕСА_2 та залишити у власності ОСОБА_2 1/6 частину квартири АДРЕСА_2 .
06.02.2025 представник позивача подав до суду заяву про зміну предмету спору, в якій просив суд виділити у власність ОСОБА_1 та припинити право спільної сумісної власності подружжя на автомобіль загальний легковий седан – В, марки Toyota модель Camry, об`єм двигуна 2362 куб. см., державний номерний знак НОМЕР_2 , номер шасі НОМЕР_3 , рік випуску – 2007, колір – сірий; стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 122 750 гривень – грошової компенсації як 1/2 частину від різниці вартості частки відчуженого автомобіля легковий хечбек – В, марка Skoda модель Octavia, об`єм двигуна 1798 куб. см., державний номерний знак НОМЕР_1 , рік випуску – 2012, колір – чорний та вартості автомобіля загальний легковий седан – В, марки Toyota модель Camry, об`єм двигуна 2362 куб. см., державний номерний знак НОМЕР_2 , номер шасі НОМЕР_3 , рік випуску – 2007, колір – сірий; визнати за ОСОБА_1 право власності на 1/6 частину квартири АДРЕСА_2 та залишити у власності ОСОБА_2 1/6 частину квартири АДРЕСА_2 ; стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 усі судові витрати.
Ухвалою суду від 13.02.2025 прийнято до розгляду заяву представника позивача про зміну предмету позову.
Від представника відповідача надійшов відзив на позовну заяву, в якому вказав, що відповідач не погоджується із наданими позивачем звітами про оцінку майна та була вимушена замовити звіти про оцінку майна у ТОВ «ІНФОРМАЦІЙНО КОНСУЛЬТАЦІЙНЕ АГЕНТСТВО «НЬОРД». Окрім того, проведено рецензування звітів про оцінку майна, які надано позивачем. Так, згідно висновку рецензента на Звіт про оцінку 1/3 частки п`ятикімнатної квартири, яка розташована за адресою: АДРЕСА_1 , звіт не містить додатків з копіями всіх вихідних даних. Обсяг зібраної та проаналізованої інформації був не достатнім для здійснення оцінки та складання Звіту. Якість інформації є не задовільною. Методичні підходи, методи та оціночні процедури застосовано з порушенням Методики оцінки майна, а саме: Національного стандарту №1 "Загальні засади оцінки майна і майнових прав", затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 10.09.2003 №1440, Національного стандарту №2 "Оцінка нерухомого майна", затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 28.10.2004 № 1442, та інших нормативно правових документів з методичного регулювання оцінки. Наданий на рецензування звіт класифікується за ознакою абзацу п`ятого пункту 67 Національного стандарту № 1 «Загальні засади оцінки майна і майнових прав», затвердженого постановою КМУ від 10.09.2003 №1440, як такий, що не відповідає вимогам нормативно-правових актів з оцінки майна, є неякісним та (або) непрофесійним і не може бути використаний.
Згідно висновку рецензента на звіт про незалежну оцінку КТЗ автомобіль Toyota Camry, реєс. ВЕ97 66ВХ, 2007 р.в., Вибраний вид вартості необґрунтований у Звіті про оцінку. Обсяг зібраної та проаналізованої інформації був не достатнім для здійснення оцінки та складання Звіту. Наданий на рецензування звіт про оцінку (складений у формі висновку про оцінку) класифікується за ознакою абзацу п`ятого пункту 67 Національного стандарту № 1 «Загальні засади оцінки майна і майнових прав», затвердженого постановою КМУ від 10.09.2003 №1440, як такий, що не відповідає вимогам нормативно-правових актів з оцінки майна, є неякісним та (або) непрофесійним і не може бути використаний.
Згідно висновку рецензента на Звіт про незалежну оцінку КТЗ автомобіль Skoda Oktavia, реєс. ВЕ06 82ЕН, 2012 р.в, вибраний вид вартості необґрунтований у Звіті про оцінку. Наданий на рецензування звіт про оцінку (складений у формі висновку про оцінку) класифікується за ознакою абзацу п`ятого пункту 67 Національного стандарту № 1 «Загальні засади оцінки майна і майнових прав», затвердженого постановою КМУ від 10.09.2003 №1440, як такий, що не відповідає вимогам нормативно-правових актів з оцінки майна, є неякісним та (або) непрофесійним і не може бути використаний.
Представник позивача в судовому засіданні позов підтримав та просив його задовольнити.
Представник відповідача в судовому засіданні позов не визнав, надав суду відзив, в якому вказав, що відповідач не погоджується із наданими позивачем звітами про оцінку майна та була вимушена замовити звіти про оцінку майна у ТОВ «ІНФОРМАЦІЙН ОКОНСУЛЬТАЦІЙНЕ АГЕНТСТВО « НЬОРД». Щодо відчуження транспортного засобу SKODA OCTAVIA. Так, у зв`язку з військовою агресію російської федерації проти України, ОСОБА_2 була вимушена надати Довіреність на відчуження легкового хетчбеку-В SKODA OCTAVIA, 2012 року випуску, номер кузову НОМЕР_4 , та виїхати за межі території України, а саме до Республіки Польща. ОСОБА_1 після розірвання шлюбу взагалі не брав участі у вихованні та утриманні трьох малолітніх дітей.
Від представника позивача надійшла відповідь на відзив, в якій вказав, що кримінальні провадження, на які посилається відповідач, закрито на підставі п. 2 ч. 1 ст. 284 КПК України, тобто у зв`язку з відсутністю в діянні складу кримінального правопорушення. Більше того, як вказує сама відповідачка, ОСОБА_1 перед поданням позовної заяви про поділ спільного майна подружжя розрахувався із заборгованістю зі сплати аліментів на утримання дітей. Всі зазначені у відзиві підстави, якими відповідачка намагається обґрунтувати свою вимогу відступлення від засад рівності часток при вирішенні спору – є надуманими та не підтверджуються належними доказами.
Дослідивши докази у справі, суд встановив такі обставини та відповідні правовідносини.
Судом встановлено, що позивач та відповідач перебували у зареєстрованому шлюбі з 22.09.2012.
Рішенням Ленінського районного суду міста Миколаєва ухвалено рішення у справі № 489/6126/21, яким шлюб між сторонами розірвано. 
Відповідно до договору купівлі-продажу від 26.03.2020 ОСОБА_2 набула у власність квартиру АДРЕСА_2 . 
Згідно з договором дарування від 20.10.2020 ОСОБА_2 подарувала ОСОБА_3 , ОСОБА_4 2/3 частки у праві власності на квартиру АДРЕСА_2 , по 1/3 частці кожній. 
Відповідно до Інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно від 19.11.2024 право власності на квартиру АДРЕСА_2 зареєстровано за ОСОБА_3 (1/3), ОСОБА_4 (1/3), ОСОБА_2 (1/3).
За свідоцтвом про реєстрацію транспортного засобу серії НОМЕР_5 т/з Toyota модель Camry, об`єм двигуна 2362 куб. см., державний номерний знак НОМЕР_2 , номер шасі НОМЕР_3 , рік випуску – 2007 належить ОСОБА_1 .
Згідно зі Звітом про незалежну оцінку ктз від 20.11.2024 автомобіль Skoda Octavia, державний номерний знак НОМЕР_1 , рік випуску – 2012 має ринкову вартість на дату проведення 20.11.2024 - 477500,00 грн. 
Відповідно до Звіту від 26.11.2024 ринкова вартість 1/3 частки квартири АДРЕСА_2 станом на 26.11.2024 складає 931533 грн.
Згідно з Звітом про незалежну оцінку ктз від 20.11.2024 автомобіль Toyota модель Camry, державний номерний знак НОМЕР_2 має ринкову вартість на дату проведення 20.11.2024 - 232000,00 грн.
Стороною відповідача надано суду свої докази вартості ринкової вартості спірного майна подружжя, а саме:
1) відповідно до Звіту №3/01-25-3 від 08.01.2025 ринкова вартість 1/3 частки квартири АДРЕСА_2 становить 733796,00 грн.;
2) відповідно до Звіту №3/01-25-1 від 07.01.2025 ринкова вартість автомобілю Skoda Octavia, державний номерний знак НОМЕР_1 , рік випуску – 2012 - 303400,00 грн.;
3) згідно з звітом №3/01-25-2 від 07.01.2025 ринкова вартість автомобілю Toyota модель Camry, державний номерний знак НОМЕР_2 - 325700,00 грн. 
Як встановлено з матеріалів справи, автомобіль Skoda Octavia, державний номерний знак НОМЕР_1 , рік випуску – 2012 було зареєстровано 12.11.2020 на ім`я ОСОБА_2 ; 03.11.2022 цей вказаний т/з було перереєстровано на ім`я іншої особи (т.1 а.с.205).
Також, згідно з результатами аналітичного пошуку т/з по "НАІС ДДАІ" МВС України, т/з Toyota модель Camry, державний номерний знак НОМЕР_2 був придбаний 19.12.2017 ОСОБА_1 . 06.03.2025 вказаний транспортний засіб зареєстровано за ОСОБА_6 , а 03.04.2025 - за ОСОБА_7 .
Представник відповідача, оскаржуючи надані представником позивача звіти про ринкову вартість майна, що є об`єктами спільної власності подружжя, надав суду такі рецензії.
1. Відповідно до Рецензії ТОВ "Експерт ІН" від 17.02.2025 на Звіт про незалежну оцінку КТЗ автомобіль Skoda Oktavia, реєс. ВЕ06 82ЕН, 2012 р.в, вибраний вид вартості необґрунтований у Звіті про оцінку. Наданий на рецензування звіт про оцінку (складений у формі висновку про оцінку) класифікується за ознакою абзацу п`ятого пункту 67 Національного стандарту № 1 «Загальні засади оцінки майна і майнових прав», затвердженого постановою КМУ від 10.09.2003 №1440, як такий, що не відповідає вимогам нормативно-правових актів з оцінки майна, є неякісним та (або) непрофесійним і не може бути використаний.
2. Згідно з висновком рецензента на звіт про незалежну оцінку КТЗ автомобіль Toyota Camry, реєс. ВЕ97 66ВХ, 2007 р.в., вибраний вид вартості необґрунтований у Звіті про оцінку. Обсяг зібраної та проаналізованої інформації був не достатнім для здійснення оцінки та складання Звіту. Наданий на рецензування звіт про оцінку (складений у формі висновку про оцінку) класифікується за ознакою абзацу п`ятого пункту 67 Національного стандарту № 1 «Загальні засади оцінки майна і майнових прав», затвердженого постановою КМУ від 10.09.2003 №1440, як такий, що не відповідає вимогам нормативно-правових актів з оцінки майна, є неякісним та (або) непрофесійним і не може бути використаний.
3. Відповідно до висновку рецензента на Звіт про оцінку 1/3 частки п`ятикімнатної квартири, яка розташована за адресою: АДРЕСА_1 , звіт не містить додатків з копіями всіх вихідних даних. Обсяг зібраної та проаналізованої інформації був не достатнім для здійснення оцінки та складання Звіту. Якість інформації є не задовільною. Методичні підходи, методи та оціночні процедури застосовано з порушенням Методики оцінки майна, а саме: Національного стандарту №1 "Загальні засади оцінки майна і майнових прав", затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 10.09.2003 №1440, Національного стандарту №2 "Оцінка нерухомого майна", затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 28.10.2004 № 1442, та інших нормативно правових документів з методичного регулювання оцінки. Наданий на рецензування звіт класифікується за ознакою абзацу п`ятого пункту 67 Національного стандарту № 1 «Загальні засади оцінки майна і майнових прав», затвердженого постановою КМУ від 10.09.2003 №1440, як такий, що не відповідає вимогам нормативно-правових актів з оцінки майна, є неякісним та (або) непрофесійним і не може бути використаний.
Відповідно до статті 60 СК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності. Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя (аналогічні положення містить і норма частини третьої статті 368 ЦК України).
Конструкція норми статті 60 СК України свідчить про презумпцію спільності права власності подружжя на майно, яке набуте ними у період шлюбу. Разом із тим, зазначена презумпція може бути спростована й один із подружжя може оспорювати поширення правового режиму спільного сумісного майна на певний об`єкт, у тому числі у судовому порядку. Тягар доказування обставин, необхідних для спростування презумпції, покладається на того з подружжя, який її спростовує.
Аналогічний правовий висновок викладено у постанові Великої Палати Верховного Суду від 21.11.2018 у справі № 372/504/17 (провадження № 14-325цс18).
Дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування і розпоряджання майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено домовленістю між ними (стаття 63 СК України).
За статтею 70 СК України у разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором.
Відповідно до статті 71 СК України майно, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, ділиться між ними в натурі. Якщо дружина та чоловік не домовилися про порядок поділу майна, спір може бути вирішений судом. При цьому суд бере до уваги інтереси дружини, чоловіка, дітей та інші обставини, що мають істотне значення. Неподільні речі присуджуються одному з подружжя, якщо інше не визначено домовленістю між ними. Присудження одному з подружжя грошової компенсації замість його частки у праві спільної сумісної власності на майно, зокрема на житловий будинок, квартиру, земельну ділянку, допускається лише за його згодою, крім випадків, передбачених ЦК України.
Аналогічно згідно із частинами другою та третьою статті 372 ЦК України у разі поділу майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними або законом. У разі поділу майна між співвласниками право спільної сумісної власності на нього припиняється.
При цьому в частині 2 статті 364 ЦК України визначено, що якщо виділ у натурі частки із спільного майна не допускається згідно із законом або є неможливим (частина друга статті 183 цього Кодексу), співвласник, який бажає виділу, має право на одержання від інших співвласників грошової або іншої матеріальної компенсації вартості його частки. Компенсація співвласникові може бути надана лише за його згодою.
Відповідно до частини четвертої статті 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.
У постанові Верховного Суду від 03.10.2018 по справі № 127/7029/15-ц зазначено, що поділ майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, здійснюється шляхом виділення його в натурі, а у разі неподільності присуджується одному з подружжя, якщо інше не визначено домовленістю між ними (частини перша, друга статті 71 СК України), або реалізується через виплату грошової чи іншої матеріальної компенсації вартості його частки (частина друга статті 364 ЦК України).
Аналогічної позиції дотримується й Велика Палата Верховного Суду, яка у постанові від 08.02.2022 по справі № 209/3085/20 відзначила, що якщо позивач просить припинити не право власності відповідача на частку у спільному майні з одночасним присудженням грошової компенсації, а своє право на частку у цьому майні та стягнути компенсацію з відповідача, то на ці правовідносини поширюються, зокрема, положення частини другої статті 364 ЦК України. Відповідний припис передбачає, що співвласник, частку якого у майні не можна виділити в натурі, має право на одержання від інших співвласників грошової або іншої матеріальної компенсації вартості цієї частки.
У постанові Великої Палати Верховного Суду від 21.11.2018 у справі №372/504/17 (провадження № 14-325цс18) зроблено висновок, що «у статті 60 СК України закріплено, що майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя. Таке ж положення містить і стаття 368 ЦК України. Частиною першою статті 70 СК України встановлено, що у разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. Зазначені норми закону свідчать про презумпцію спільності права власності подружжя на майно, яке набуте ними в період шлюбу. Ця презумпція може бути спростована й один із подружжя може оспорювати поширення правового режиму спільного сумісного майна на певний об`єкт, в тому числі в судовому порядку. Тягар доказування обставин, необхідних для спростування презумпції, покладається на того з подружжя, який її спростовує.
Отже, судом встановлено та не заперечувалося сторонами, що спірне майно (1/3 квартири АДРЕСА_3 та автомобіль Шкода Октавія) придбано сторонами за час шлюбу, а тому є об`єктами спільної сумісної власності.
Перевіряючи доводи сторін в частині визначення вартості спірного майна, суд враховує наступні норми процесуального законодавства та норми матеріального права.
За змістом ст. 3 Закону України «Про оцінку майна, майнових прав та професійну оціночну діяльність в Україні» оцінка майна - це процес визначення їх вартості на дату оцінки за процедурою, встановленою нормативно-правовими актами з оцінки майна, і є результатом практичної діяльності суб`єкта оціночної діяльності.
В силу п. 2 ч. 2 ст. 4 Закону України «Про оцінку майна, майнових прав та професійну оціночну діяльність в Україні» однією із форм оцінки майна є рецензування звіту про оцінку майна (акта оцінки майна), яке полягає в їх критичному розгляді та наданні висновків щодо їх повноти, правильності виконання та відповідності застосованих процедур оцінки майна вимогам нормативно-правових актів з оцінки майна, в порядку, визначеному цим Законом та нормативно-правовими актами з оцінки майна.
Відповідно до частин 1, 3 ст. 13 цього Закону рецензування звіту про оцінку майна (акта оцінки майна) здійснюється на вимогу особи, яка використовує оцінку майна та її результати для прийняття рішень, у тому числі на вимогу замовників (платників) оцінки майна, органів державної влади та органів місцевого самоврядування, судів та інших осіб, які мають заінтересованість у неупередженому критичному розгляді оцінки майна, а також за власною ініціативою суб`єкта оціночної діяльності. Підставою для проведення рецензування є письмовий запит до осіб, які відповідно до цієї статті мають право здійснювати рецензування звіту про оцінку майна (акта оцінки майна).
Рецензування звіту про оцінку майна (акта оцінки майна), якщо зазначена оцінка погоджується, затверджується або приймається органом державної влади або органом місцевого самоврядування, є обов`язковим.
Тобто, вищезазначеним Законом передбачено, що однією із форм оцінки майна є рецензування звіту про оцінку майна (акта оцінки майна), яке полягає у їх критичному розгляді та наданні висновків щодо їх повноти, правильності виконання та відповідності застосованих процедур оцінки майна вимогам нормативно-правових актів з оцінки майна, у порядку, визначеному цим Законом та нормативно-правовими актами з оцінки майна.
Отже, рецензування звіту з оцінки є законодавчо встановленим способом спростування результатів оцінки.
Аналогічного правового висновку дійшов Верховний Суд у постановах від 07 лютого 2024 року у справі № 755/17143/21 та від 01 травня 2024 року у справі № 569/24240/21.
Велика Палата Верховного Суду неодноразово наголошувала на необхідності застосування передбачених процесуальним законом стандартів доказування та зазначала, що принцип змагальності забезпечує повноту дослідження обставин справи. Зокрема, цей принцип передбачає покладення тягаря доказування на сторони. Водночас цей принцип не створює для суду обов`язок вважати доведеною та встановленою обставину, про яку стверджує сторона. Таку обставину треба доказувати таким чином, аби реалізувати стандарт більшої переконливості, за яким висновок про існування стверджуваної обставини з урахуванням поданих доказів видається вірогіднішим, ніж протилежний. Тобто певна обставина не може вважатися доведеною, допоки інша сторона її не спростує (концепція негативного доказу), оскільки за такого підходу принцип змагальності втрачає сенс (пункт 81 постанови Великої Палати Верховного Суду від 18 березня 2020 року у справі № 129/1033/13-ц). Цивільна справа повинна бути вирішена з урахуванням «балансу вірогідностей». Суд має вирішити, чи існує вірогідність того, що на підставі наданих доказів, а також правдивості тверджень заявника, вимога цього заявника заслуговує довіри.
Зважаючи на те, що позивач, будучи обізнаним про те, що відповідач скористався своїм правом та звернувся до уповноважених органів щодо проведення рецензування наданих ним вищевказаних Звітів, не заявив клопотання про проведення у справі судової товарознавчої експертизи з метою встановлення дійсної вартості спірного майна, в порядку визначеному ст.ст. 103,104 ЦПК України, тому суд з урахуванням положень ч. 4 ст.12 ЦПК України дійшов висновку про неможливість прийняття поданих позивачем Звітів про оцінку нерухомого та рухомого майна. 
Окрім того, як встановлено судом та не заперечувалося сторонами у справі, автомобіль Шкода Октавія, 2012 р.в. було відчужено відповідачем під час перебування сторін у шлюбі. Відповідач обґрунтовував таке відчуження нагальною необхідністю, яка виникла у зв`язку з збройною агресію російської федерації та потребою відповідача разом з дітьми виїхати за межі України та мати кошти для життя.
Також, в судовому засіданні встановлено, що автомобіль TOYOTA CAMRY, реєстраційний номер НОМЕР_2 станом на час розгляду справи відчужено ОСОБА_7 .
У постанові Верховного Суд від 05 жовтня 2020 року у справі № 537/78/19 зазначено, що «до складу майна, що підлягає поділу включається загальне майно подружжя, наявне у нього на час розгляду справи, та те, що знаходиться у третіх осіб. У випадку, коли при розгляді вимог про поділ спільного сумісного майна подружжя буде встановлено, що один із них здійснив його відчуження чи використав його на свій розсуд проти волі іншого з подружжя і не в інтересах сім`ї чи не на її потреби або приховав його, таке майно або його вартість враховується при поділі».
У цій справі суд встановив, що сторони набули у спільну сумісну власність подружжя майно, яке підлягає поділу: автомобіль легковий хечбек – В, марка Skoda модель Octavia, об`єм двигуна 1798 куб. см., державний номерний знак НОМЕР_1 , рік випуску – 2012; автомобіль легковий седан – В, марка Toyota модель Camry, об`єм двигуна 2362 куб. см., державний номерний знак НОМЕР_2 , номер шасі НОМЕР_3 , рік випуску – 2007; квартиру в АДРЕСА_1 (1/3 частка).
Під час визначення дійсної вартості спірного майна, суд виходить з того, що сторона відповідача вжила всіх можливих заходів для доведення дійсної вартості спірного майна, надавши свої звіти про ринкову вартість таких об`єктів, а також рецензії на звіти, надані представником позивача. Позивач же не надав рецензій ні на долучені представником відповідача до матеріалів справи звіти про оцінку майна, ні заявив клопотання про призначення у справі судової товарознавчої експертизи для спростування наданих відповідачем доказів.
Тому, з огляду на викладене, суд бере до уваги звіти, надані стороною відповідача, відповідно до яких 1/3 частка п`ятикімнатної квартири АДРЕСА_2 , ринкова вартість об`єкта оцінки, без ПДВ - 733 796 грн.; легкового хетчбеку-В SKODA OCTAVIA, 2012 року випуску, номер кузову НОМЕР_4 , реєстраційний номер НОМЕР_6 , ринкова вартість об`єкта оцінки, без ПДВ - 303 400 грн.; легкового седану - в TOYOTA CAMRY, 2007 року випуску, номер кузову НОМЕР_3 , реєстраційний номер НОМЕР_2 , свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу серія НОМЕР_5 від 19.12.2017 р., ринкова вартість об`єкта оцінки, без ПДВ – 325 700 грн.
Велика Палата Верховного Суду зауважувала, що найбільш ефективне вирішення спору про поділ спільної сумісної власності подружжя досягається тоді, коли вимоги позивача охоплюють усе спільно набуте у шлюбі майно, зокрема й неподільне.
Це відповідатиме принципу процесуальної економії, згідно з яким штучне подвоєння судового процесу є неприпустимим, бо вирішення справи у суді має усунути необхідність у новому зверненні до суду для вжиття додаткових засобів захисту (постанови Великої Палати Верховного Суду від 19 січня 2021 року у справі № 916/1415/19 (пункт 6.13), від 26 січня 2021 року у справі № 522/1528/15-ц (пункт 82)).
Спосіб захисту права є ефективним тоді, коли він забезпечуватиме поновлення порушеного права, а у разі неможливості такого поновлення - гарантуватиме можливість отримати відповідну компенсацію. Тобто цей захист має бути повним і забезпечувати у такий спосіб досягнення мети правосуддя та процесуальну економію (постанова Великої Палати Верховного Суду від 22 вересня 2020 року у справі № 910/3009/18 (пункт 63)).
Як слідує з матеріалів справи, позивач просить поділити спільне сумісне майно, яке є неподільним. 
Формальне визнання за кожним із подружжя права власності на 1/2 частину кожного з об`єктів нерухомого майна не свідчить про виконання судами законодавчих вимог щодо правильного та ефективного вирішення спору, а судове рішення не має породжувати стан невизначеності у відносинах сторін і вимагати від них надалі вчиняти узгоджені дії для вичерпання конфлікту. Крім того, спосіб захисту права або інтересу має бути таким, щоб у сторони не виникала необхідність повторного звернення до суду. Судами взагалі не досліджувалося питання можливості поділу майна не в ідеальних частках, а за рахунок виділення кожному з них конкретного (цілого) об`єкта, що є порушенням положень СК України і не є порушенням норм ЦПК України щодо змагальності, диспозитивності і меж судового розгляду, так як предметом спору є поділ майна подружжя. Сторони у справі просили суд визнати за кожним із них право власності на відповідні об`єкти нерухомого майна. Проте, суд не з`ясував, хто і яким майном користується, яка його вартість, чи можливо здійснити поділ майна подружжя таким чином, щоб вичерпати майновий конфлікт та не породжувати стан невизначеності. (постанова Верховного Суду від 06.11.2024 у справі № 757/43362/15-ц).
У цій справі встановлено, що позивач користувався автомобілем Тойота Кемрі д.н.з. НОМЕР_2 та був його титульним власником у період з 19.12.2017 по 06.03.2025. В спірній квартирі АДРЕСА_2 позивач наразі не проживає, її власниками (номінальними, зареєстрованими) є відповідач разом з дітьми та проживають в ній. Авто ОСОБА_8 було зареєстровано за відповідачем та продано нею у 2022 році.
Тому, суд вважає, що ефективним способом вирішенням спору, який усуне невизначеність у відносинах сторін і вичерпає між ними конфлікт, є визнання за позивачем - 1/6 частки у праві власності на квартиру АДРЕСА_2 та 1/6 частку вказаної квартири залишити у власності відповідача. У зв`язку з відчуженням автомобілів ОСОБА_8 та ОСОБА_9 сторони мають право на компенсацію вартості 1/2 частки вказаних автомобілів. Оскільки, вартість 1/2 частки ОСОБА_9 , яка відчужена позивачем складає 162850 грн., а вартість 1/2 частки автомобіля Шкода Октавія, яка відчужена відповідачем складає 151700 грн., з позивача на користь відповідача підлягає стягненню компенсація в сумі 11150 грн.
За такого, враховуючи, що грошова компенсація позивача відповідачу більша, то необхідно провести взаємозалік, та остаточно стягнути з нього 11150 грн. на користь відповідача.
Відповідно до ч. 1 ст. 141 Цивільного процесуального кодексу України з відповідача на користь позивача підлягають стягненню витрати зі сплати судового збору, пропорційно до задоволеної частини вимог у розмірі 4769,17 грн. ((931533 грн./2+11150 грн.)*1%)
Керуючись ст. ст. 89, 259, 263-265 ЦПК України, суд
вирішив
Позов задовольнити частково.
В порядку поділу спільного сумісного майна подружжя визнати за ОСОБА_1 право власності на 1/6 частину квартири АДРЕСА_2 ,
залишивши у власності ОСОБА_2 право власності на 1/6 частину квартири АДРЕСА_2 .
В порядку поділу спільного сумісного майна подружжя стягнути з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 грошову компенсацію вартості відчуженого майна подружжя у розмірі 11150 грн. (одинадцять тисяч сто п`ятдесят гривень).
Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 витрати зі сплати судового збору у розмірі 4769,17 (чотири тисячі сімсот шістдесят дев`ять гривен сімнадцять копійок) грн.
Інформація про учасників справи:
Позивач: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП - НОМЕР_7 , адреса: 57316, Миколаївська область, Баштанський район, с. Тамарине.
Відповідач: ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , РНОКПП - НОМЕР_8 , адреса: АДРЕСА_4 . 
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.
Рішення може бути оскаржено шляхом подачі апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня його проголошення, а у разі оголошення лише вступної та резолютивної частини рішення або розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи - з моменту складення повного тексту рішення.
Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду. 
Повний текст рішення складено 12.06.2026.

Суддя В. В. Кокорєв