09.04.2026
Справа № 497/2032/25
Провадження № 2/497/270/26
РІШЕННЯ 
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
09.04.2026 року Болградський районний суд Одеської області в складі: 
головуючого судді – Раца В.А.,
секретаря – Божевої І.Д., 
без участі сторін, 
розглянувши у порядку загального позовного провадження, у відкритому підготовчому судовому засіданні, в місті Болграді, цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Городненської сільської ради Болградського району Одеської області про визнання права власності, –
ВСТАНОВИВ:
14.08.2025 року представник позивача - ОСОБА_2 , яка підтвердила свої повноваження електронним ордером серії ВН №1559312 від 14.08.2025 року (а.с.10), звернулася до суду із зазначеним позовом до Городненської сільської ради та просить постановити рішення, яким визнати за позивачкою право власності на земельні ділянки розміром 0,0925 га, кадастровий номер 5121482700:01:012:0434 та розміром 1,2772 га, кадастровий номер 5121482700:01:010:0100, що розташовані на території Городненської сільської ради Болградського району, як за спадкоємцем за законом ОСОБА_3 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 .
Вимоги мотивує тим, що ІНФОРМАЦІЯ_2 помер ОСОБА_3 , який при житті склав заповіт на ім`я позивача. Після його смерті вона прийняла спадщину шляхом подання заяви про прийняття спадщини до нотаріальної контори. До спадкової маси увійшли дві вище вказані земельні ділянки. Коли позивач звернулася до нотаріуса для отримання свідоцтва про право на спадщину на вищевказані земельні ділянки, виявилось, що інформація про власника цих ділянок взагалі відсутня в Державному земельному кадастрі про право власності та речові права на земельну ділянку. За викладених обставин позивач змушена звернутися до суду задля визнання права власності на земельні ділянки.
Ухвалою судді від 21.08.2025 року відкрито провадження по справі та розгляд справи вирішено проводити в порядку загального позовного провадження, призначено підготовче судове засідання та витребувано від приватного нотаріуса копію спадкової справи (а.с.12). Витребувана судом інформація надійшла 10.09.2025 року.
09.04.2026 року представником позивача ОСОБА_2 надано заяву про долучення до матеріалів справи додаткових доказів. 
Сторони в судове засідання не з`явилися.
Представник позивача ОСОБА_2 в позовній заяві просила розглянути позов без її участі в судовому засіданні (а.с.2).
Представник відповідача - Городненської сільської ради Болградського району Одеської області сільський голова Богоєв М. надав 09.04.2026 року на електронну пошту заяву, в якій просив всі судові засідання проводити у відсутності представника сільської ради, заперечень з приводу заявлених вимог не мав.
Відповідно до ч.3 ст. 200 ЦПК України за результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем.
Дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, суд прийшов до висновку, що позов підлягає задоволенню в повному обсязі виходячи з наступного.
Щодо належності спадкодавцю земельних ділянок.
Судом встановлено, що відповідно до свідоцтва про смерть серії НОМЕР_1 від 26.09.2024 року, яке видане Болградським відділом державної реєстрації актів цивільного стану у Болградському районі Одеської області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Одеса), ОСОБА_3 , помер ІНФОРМАЦІЯ_2 (а.с.18 на звороті). 
При житті ОСОБА_3 належало право на земельну частку (пай) у землі, яка перебуває у колективній власності КСП «8 Березня» с.Городнє, Болградського району Одеської області, розміром 1,54 в умовних кадастрових гектарах, без визначення меж цієї частки в натурі (на місцевості), що підтверджувалося свідоцтвом про право на спадщину за законом від 02 травня 2024 року за реєстровим номером 2226, спадкова справа №145/2024 року, яку він успадкував після смерті дружини ОСОБА_4 , яка в свою чергу також його успадкувала та ця частка належала ОСОБА_5 на підставі сертифікату на право на земельну частку (пай) серії ОД № 0088068, який виданий 11.04.1997 року Болградською районною адміністрацією (а.с.8). 
Так, при житті ОСОБА_3 звернувся до ФОП ОСОБА_6 з метою оформлення технічної документації та виділення земельних ділянок на підставі успадкованого сертифікату на право на частку (пай) у колективній власності, в натурі. Під час виготовлення технічної документації ОСОБА_3 у 2024 році в Державний земельний кадастр про земельну ділянку були внесені відомості на дві земельні ділянки за №5121482700:01:012:0434 розміром 0,0925 га, та №5121482700:01:010:0100 розміром 1,2772 га, цільове призначення яких для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, місце розташування: Одеська область, Болградський район, Городненська сільська рада (за межами населеного пункту с.Городнє), що підтверджується витягами № НВ-2600676112024 від 19.09.2024 року (а.с.5) та № НВ-5300783592024 від 25.09.2024 року (а.с.6 на звороті).
Окрім цього судом досліджено лист Управління забезпечення реалізації державної політики у сфері земельних відносин ГУ Держгеокадастру в Одеській області за вих.№717/340-26 від 24.03.2026, відповідно до якого у відділі №3 відсутні записи щодо реєстрації права власності на земельні ділянки за кадастровими номерами 5121482700:01:012:0434 та 5121482700:01:010:0100, а відповідно до відомостей Державного земельного кадастру, ці земельні ділянки зареєстровані у кадастрі в 2024 році на підставі технічної документації із землеустрою щодо встановлення (відновлення) меж земельних ділянок в натурі (на місцевості), які надаються у власність ОСОБА_3 для ведення товарного сільськогосподарського виробництва на території Городненської сільської ради Болградського району Одеської області. Дозвіл надано згідно рішення Городненської сільської ради Болградського району Одеської області від 02.07.2024 року за №1905-VІІІ та почалося розроблення технічної документації і ОСОБА_3 надано дозвіл на встановлення (відновлення) меж земельних ділянок в натурі на підставі сертифікату на право на земельну частку (пай) серії ОД №0088068, зареєстрованого у книзі реєстрації сертифікатів на право на земельну частку (пай) від 26.07.1997 року за №2234 (а.с.69-70). 
ОСОБА_3 03 вересня 2024 року зробив розпорядження, щодо належного йому майна, відповідно до якого заповів усі свої права та обов`язки, які йому належали на момент складання цього заповіту, а також ті права та обов`язки, які можуть належати йому у майбутньому, та усе його майно, де б воно не знаходилось та з чого б воно не складалось, і в загалі все те, що на день смерті буде належати йому, та на що він за законом матиме право, заповів ОСОБА_1 , позивачу по справі.
На підставі цього розпорядження складений заповіт, посвідчений секретарем виконавчого комітету Семковою М., зареєстрований в реєстрі за №355 (а.с.29 на звороті). Заповіт не змінено та не скасовано, що підтверджено Інформаційною довідкою зі спадкового реєстру №81474728, виданої 10.06.2025 року, номер заповіту у спадковому реєстрі 72937785 (а.с.53), тобто він є діючим.
Стаття 4 ЗК України 1990 року встановлювала, що землі, які перебувають у державній власності, можуть передаватися в колективну або приватну власність і надаватися у користування, у тому числі в оренду, за винятком випадків, передбачених законодавством України і Республіки Крим.
Документами, що посвідчували право власності або право постійного користування землею згідно зі статтею 23 ЗК України 1990 року, були державні акти, які видавалися і реєструвалися сільськими, селищними, міськими, районними Радами народних депутатів за формою, затвердженою постановою Верховної Ради Української РСР від 13 березня 1992 року № 2201-ХІІ.
За змістом частини другої статті 78 чинного ЗК України право власності на землю набувається та реалізується на підставі Конституції України, цього Кодексу, а також інших законів, що видаються відповідно до них.
Земельна ділянка - це частина земної поверхні з установленими межами, певним місцем розташування, з визначеними щодо неї правами (частина перша статті 79 ЗК України).
Відповідно до статті 79-1 ЗК України формування земельної ділянки полягає у визначенні земельної ділянки як об`єкта цивільних прав. Формування земельної ділянки передбачає визначення її площі, меж та внесення інформації про неї до Державного земельного кадастру. Формування земельних ділянок здійснюється: у порядку відведення земельних ділянок із земель державної та комунальної власності; шляхом поділу чи об`єднання раніше сформованих земельних ділянок; шляхом визначення меж земельних ділянок державної чи комунальної власності за проектами землеустрою щодо впорядкування територій населених пунктів, проектами землеустрою щодо впорядкування території для містобудівних потреб, проектами землеустрою щодо приватизації земель державних і комунальних сільськогосподарських підприємств, установ та організацій; шляхом інвентаризації земель державної чи комунальної власності у випадках, передбачених законом; за проектами землеустрою щодо організації території земельних часток (паїв). Сформовані земельні ділянки підлягають державній реєстрації у Державному земельному кадастрі. Земельна ділянка вважається сформованою з моменту присвоєння їй кадастрового номера.
Згідно з пунктом 2 Указу № 720/95 право на земельну частку (пай) мають члени колективного сільськогосподарського підприємства, сільськогосподарського кооперативу, сільськогосподарського акціонерного товариства, в тому числі і пенсіонери, які раніше працювали в ньому і залишилися членами вказаного підприємства, кооперативу, товариства, згідно зі списком, який прикладається до державного акта на право колективної власності на землю. У разі смерті члена колективного сільськогосподарського підприємства, що набув права на земельну частку (пай) з дня видачі КСП державного акта на право колективної власності на землю, успадкування права на земельний пай здійснюється за загальними правилами спадкування.
За змістом статей 22, 23 ЗК України 1990 року особа набуває право на земельний пай за наявності трьох умов: 1) перебування в членах колективного сільськогосподарського підприємства на час паювання; 2) включення до списку осіб, доданого до державного акта на право колективної власності на землю; 3) одержання колективним сільськогосподарським підприємством цього акта.
У пункті 24 постанови Пленуму Верховного Суду України від 16 квітня 2004 року № 7 «Про практику застосування судами земельного законодавства при розгляді цивільних справ» судам роз`яснено, що член КСП, включений до списку, що додається до державного акта на право колективної власності на землю, набуває права на земельну частку (пай) з дня видачі цього акта, і в разі його смерті успадкування права на земельний пай здійснюється за нормами ЦК України, у тому числі й у випадку, коли з різних причин ця особа не отримала сертифікат на право на земельну частку (пай). 
Організаційні та правові засади виділення власникам земельних часток (паїв) земельних ділянок в натурі (на місцевості) із земель, що належали колективним сільськогосподарським підприємствам, сільськогосподарським кооперативам, сільськогосподарським акціонерним товариствам на праві колективної власності, а також порядок обміну цими земельними ділянками визначає Закон України від 05 червня 2003 року № 899-IV «Про порядок виділення в натурі (на місцевості) земельних ділянок власникам земельних часток (паїв)» (далі - Закон № 899-IV в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин).
Згідно зі статтею 1 Закону № 899-IV право на земельну частку (пай) мають, зокрема: колишні члени КСП, сільськогосподарських кооперативів, сільськогосподарських акціонерних товариств, у тому числі створених на базі радгоспів та інших державних сільськогосподарських підприємств, а також пенсіонери з їх числа, які отримали сертифікати на право на земельну частку (пай) у встановленому законодавством порядку; громадяни - спадкоємці права на земельну частку (пай), посвідченого сертифікатом. Право особи на земельну частку (пай) може бути встановлено в судовому порядку.
Відповідно до частин першої, другої статті 2 Закону № 899-IV основним документом, що посвідчує право на земельну частку (пай), є сертифікат на право на земельну частку (пай), виданий районною (міською) державною адміністрацією. Документами, що посвідчують право на земельну частку (пай), також є рішення суду про визнання права на земельну частку (пай).
Згідно зі статтею 3 Закону № 899-IV підставами для виділення земельних ділянок у натурі (на місцевості) власникам земельних часток (паїв) є рішення відповідної сільської, селищної, міської ради чи районної державної адміністрації. Особи, власники сертифікатів на право на земельну частку (пай), які виявили бажання одержати належну їм земельну частку (пай) в натурі (на місцевості), подають до відповідної сільської, селищної, міської ради чи районної державної адміністрації заяву про виділення їм земельної частки (паю) в натурі (на місцевості). Земельна частка (пай) виділяється її власнику в натурі (на місцевості), як правило, однією земельною ділянкою. За бажанням власника земельної частки (паю) йому можуть бути виділені в натурі (на місцевості) дві земельні ділянки з різним складом сільськогосподарських угідь (рілля, багаторічні насадження, сінокоси або пасовища). У разі подання заяв про виділення земельних часток (паїв) у натурі (на місцевості) більшістю власників земельних часток (паїв) у межах одного сільськогосподарського підприємства відповідна сільська, селищна, міська рада чи районна державна адміністрація приймає рішення про розробку проекту землеустрою щодо організації території земельних часток (паїв).
Згідно з частинами першою-третьою, п`ятою статті 7 Закону № 899-IV проект землеустрою щодо організації території земельних часток (паїв) розробляється суб`єктами господарювання, які мають у своєму складі сертифікованих інженерів-землевпорядників, погоджується відповідною сільською, селищною, міською радою чи районною державною адміністрацією і затверджується на зборах більшістю власників земельних часток (паїв) у межах земель, що перебувають у користуванні одного сільськогосподарського підприємства, та оформляється відповідним протоколом. У проекті землеустрою щодо організації території земельних часток (паїв) визначаються місце розташування земельних ділянок, їх межі та площі сільськогосподарських угідь, що підлягають розподілу між власниками земельних часток (паїв), їх цільове призначення, дії обмежень (обтяжень) у використанні земельних ділянок, у тому числі земельних сервітутів. У разі необхідності в проектах землеустрою щодо організації території земельних часток (паїв) здійснюється перерахунок розміру в умовних кадастрових гектарах та вартості земельної частки (паю). Проект землеустрою щодо організації території земельних часток (паїв) зберігається у відповідній сільській, селищній, міській раді за місцем проживання більшості власників земельних часток (паїв) та в районному відділі земельних ресурсів.
Відповідно до статті 9 Закону № 899-IV розподіл земельних ділянок у межах одного сільськогосподарського підприємства між власниками земельних часток (паїв), які подали заяви про виділення належних їм земельних часток (паїв) у натурі (на місцевості), проводиться відповідною сільською, селищною, міською радою чи районною державною адміністрацією за місцем розташування земельних ділянок на зборах власників земельних часток (паїв) згідно з проектом землеустрою щодо організації території земельних часток (паїв). Розподіл земельних ділянок між власниками земельних часток (паїв) у межах одного сільськогосподарського підприємства проводиться за згодою не менш як двох третин власників земельних часток (паїв), а за її відсутності - шляхом жеребкування. Результат розподілу земельних ділянок між власниками земельних часток (паїв) у межах одного сільськогосподарського підприємства оформляється відповідним протоколом, що підписується власниками земельних часток (паїв), які взяли участь у їх розподілі. До протоколу про розподіл земельних ділянок між власниками земельних часток (паїв) додаються проект землеустрою щодо організації території земельних часток (паїв), список осіб, які взяли участь у їх розподілі. Протокол про розподіл земельних ділянок між власниками земельних часток (паїв) затверджується відповідною сільською, селищною, міською радою чи районною державною адміністрацією і є підставою для прийняття рішення щодо виділення земельних часток (паїв) у натурі (на місцевості) та видачі державних актів на право власності на земельну ділянку власникам земельних часток (паїв). Матеріали щодо розподілу земельних ділянок між власниками земельних часток (паїв) зберігаються у відповідній сільській, селищній, міській раді за місцем проживання більшості власників земельних часток (паїв) та в районному відділі земельних ресурсів.
Згідно з частиною першою статті 81 ЗК України громадяни України набувають права власності на земельні ділянки на підставі: а) придбання за договором купівлі-продажу, ренти, дарування, міни, іншими цивільно-правовими угодами; б) безоплатної передачі із земель державної і комунальної власності; в) приватизації земельних ділянок, що були раніше надані їм у користування; г) прийняття спадщини; ґ) виділення в натурі (на місцевості) належної їм земельної частки (паю).
Відповідно до статті 125 ЗК України право власності на земельну ділянку, а також право постійного користування та право оренди земельної ділянки виникають із моменту державної реєстрації цих прав.
Згідно роз`яснень, що містяться у п.п.3.1, 3.5 інформаційного листа Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ №24-753/0/4-13 від 16.05.2013 року, умовою для переходу в порядку спадкування права власності на об`єкти нерухомості, в тому числі житловий будинок, інші споруди, земельну ділянку є набуття спадкодавцем зазначеного права у встановленому законодавством України порядку.
Спори про визнання права власності на земельну ділянку та права на земельну частку (пай) в порядку спадкування, зокрема у випадках, якщо відсутній отриманий спадкодавцем державний акт про право власності на земельну ділянку, зареєстрований належним чином, якщо спадкодавцем не був отриманий державний акт про право власності на земельну ділянку, або в державному акті є неточності, які підлягають виправленню, розглядаються судами з урахуванням вимог закону та роз`яснень, викладених в пунктах 10, 11 ППВСУ від 30 травня 2008 року № 7 про те, що відповідно до статті 1225 ЦК право власності на земельну ділянку переходить до спадкоємців за загальними правилами спадкування (зі збереженням її цільового призначення) при підтвердженні цього права спадкодавця державним актом на право власності на землю або іншим правовстановлюючим документом. 
Статті 81, 131 ЗК України передбачають, що громадяни мають право набувати у власність земельні ділянки на підставі прийняття спадщини, міни, дарування, успадкування та інших цивільно-правових угод.
Набуття права власності на земельну ділянку та перехід права власності на земельну ділянку в порядку спадкування має місце за наявності наступних юридичних фактів у їх сукупності: ухвалення рішення компетентного органу про передачу у власність земельної ділянки спадкодавцю, укладення спадкодавцем правочинів щодо набуття права власності на земельні ділянки; виготовлення технічної документації на земельні ділянки; визначення меж земельної ділянки в натурі; погодження із суміжними землевласниками та землекористувачами; одержання у встановленому порядку Державного акта на землю; реєстрація права власності на земельну ділянку.
Спадкодавець ОСОБА_3 при житті почав оформлювати своє право на частку у землях колективної власності та йому на підставі сертифікату було виділено в натурі дві земельні ділянки, але він не встиг зареєструвати своє право власності в Державному реєстрі речових прав.
Згідно ст. 317 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. На зміст права власності не впливають місце проживання власника та місцезнаходження майна. Відповідно до ч.1 ст. 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд.
Згідно ч.1 ст. 321 ЦК України, право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.
Відповідно до ч.1 ст. 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів.
Відповідно до ч. 4 ст. 41 Конституції України визначено, що ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним.
На підставі вищевказаного, судом встановлено, що до спадкової маси входять саме земельні ділянки, а ні право на їх виділення в натурі.
Щодо спадкування та визначення кола спадкоємців.
Згідно зі статтями 1216, 1218 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця) до інших осіб (спадкоємців). До складу спадщини входять усі права і обов`язки, що належали спадкодавцю на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.
Статтями 1217, 1223 ЦК України передбачено, що спадкування здійснюється за заповітом або за законом. Право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. У разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі неохоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 1261-1265 цього Кодексу (спадкоємці за законом першої-п`ятої черг). Право на спадкування виникає у день відкриття спадщини.
Як вбачається зі ст. 1233-1236 ЦК України заповітом є особисте розпорядження фізичної особи на випадок своєї смерті. Право на заповіт має фізична особа з повною цивільною дієздатністю. Право на заповіт здійснюється особисто. Вчинення заповіту через представника не допускається. Заповідач може призначити своїми спадкоємцями одну або кілька фізичних осіб, незалежно від наявності у нього з цими особами сімейних, родинних відносин, а також інших учасників цивільних відносин. Заповідач має право охопити заповітом права та обов`язки, які йому належать на момент складення заповіту, а також ті права та обов`язки, які можуть йому належати у майбутньому. Заповідач має право скласти заповіт щодо усієї спадщини або її частини.
Згідно з частиною першою статті 1270 ЦК України для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини.
Відповідно до статті 1268 ЦК України спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Не допускається прийняття спадщини з умовою чи із застереженням. Спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї. Незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини.
Згідно з частиною першою статті 1269 ЦК України спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу або в сільських населених пунктах - уповноваженій на це посадовій особі відповідного органу місцевого самоврядування заяву про прийняття спадщини.
Позивач по справі являється спадкоємцем за заповітом після смерті ОСОБА_3 .
Так, після смерті ОСОБА_3 щодо його майна приватним нотаріусом Болградського районного нотаріального округу Агбун М.І. заведено спадкову справу № 35/2025.
З матеріалів спадкової справи судом встановлено, що 25 січня 2025 року до приватного нотаріуса звернулася тільки ОСОБА_1 з заявою про прийняття спадщини. Заява зареєстрована за номером 73 (а.с.18). У своїй заяві ОСОБА_1 зазначила, що вона приймає спадщину, спадкодавець на день смерті був вдівцем, крім неї інших спадкоємців немає.
З матеріалів спадкової справи також встановлено, що на ім`я позивача вже видані свідоцтва про право на спадщину за заповітом, але на спірні земельні ділянки свідоцтва в матеріалах спадкової справи відсутні (а.с.17-57). 
Постановою приватного нотаріуса Болградського районного нотаріального округу Одеської області Агбун М.І. від 24.06.2025 року, позивачу ОСОБА_1 було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом на земельні ділянки розміром 1,2772 га та 0,0925 га, після смерті ОСОБА_3 , у зв`язку з відсутністю правовстановлюючого документу, який підтверджував би належність цих земельних ділянок спадкодавцю (а.с.9).
Досліджені матеріали справи, відповідають встановленим нормам законодавства, тому суд приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню, оскільки відповідач визнав позов і обставини визнані сторонами не підлягають доказуванню у відповідності до ст. 82 ч.1 ЦПК України. Судом не виявлено обставин, що суперечать закону або порушують права, свободи чи інтереси інших осіб.
На підставі викладеного, керуючись ст.ст.12, 81, 82, 200, 263-265, 280 ЦПК України, ст.ст. 1222, 1233, 1269, 1270 ЦК України, суд, – 
УХВАЛИВ: 
Позов ОСОБА_1 до Городненської сільської ради Болградського району Одеської області про визнання права власності- задовольнити.
Визнати за ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , яка зареєстрована за адресою: АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_2 , в порядку спадкування після смерті ОСОБА_3 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 , право власності на земельні ділянки площею 0,0925 га, кадастровий номер 5121482700:01:012:0434 та розміром 1,2772 га, кадастровий номер 5121482700:01:010:0100, які розташовані на території Городненської сільської ради Болградського району Одеської області, з цільовим призначенням – для ведення товарного сільськогосподарського виробництва. 
Рішення може бути оскаржено до Одеського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом. 

Суддя           В.А. Раца