Справа №487/4311/25
Провадження №2/487/227/26

РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06.05.2026 Заводський районний суд м. Миколаєва в складі головуючого судді Афоніної С.М., за участю секретаря судового засідання Щербатюк М.С., розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Миколаївської спеціалізованої прокуратури у сфері оборони Південного регіону, Спеціалізованої прокуратури у сфері оборони Південного регіону, третьої особи – Першої миколаївської державної нотаріальної контори про звільнення майна із-під арешту,
за участю:
представників позивача – Рудь О.А., Рудь С.А
представників відповідачів –  ОСОБА_2 і ОСОБА_3 
ВСТАНОВИВ:
Адвокат Рудь О.А., яка діє в інтересах позивач ОСОБА_1 , звернулась до суду з позовом до Миколаївської спеціалізованої прокуратури у сфері оборони Південного регіону, третьої особи – Першої миколаївської державної нотаріальної контори про звільнення майна із-під арешту, а саме:квартири АДРЕСА_1 , який накладено на підставі листа Військової прокуратури №3776 від 21.08.1995 відносно ОСОБА_4 , та який зареєстровано 27.07.2006 12:30:51 за №3521337 реєстратором: Перша миколаївська державна нотаріальна контора, Миколаївська область.
Обґрунтовуючи позовні вимоги зазначила, що ІНФОРМАЦІЯ_1 помер ОСОБА_5 . Після його смерті відкрилась спадщина, до складу якої увійшли, зокрема, квартира АДРЕСА_1 , яка належала померлому на підставі Договору купівлі-продажу, укладеного 13.08.1996 та посвідченого Біржею нерухомості « ІНФОРМАЦІЯ_2 ». Заочним рішенням Ленінського районного суду м. Миколаєва від 03.07.2012 по справі №2/1416/1839/2012, зазначений договір було визнано дійсним, рішення набрало законної сили 14.07.2012. Єдиним спадкоємцем першої черги після смерті ОСОБА_5 є позивачка по справі донька спадкодавця, яка 22.06.2021 звернулась із заявою до приватного нотаріуса Миколаївського міського нотаріального округу Миколаївської області Поліщук Л.В. про прийняття спадщини після смерті її батька та було заведено спадкову справу №12/2021. Проте, оформити свої спадкові права позивач позбавлена можливості, оскільки відповідно до відомостей з Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна на майно спадкодавця на підставі листа Військової прокуратури №3776 від 21.08.1995, на квартиру АДРЕСА_1 , власником якої зазначено ОСОБА_4 , накладено обтяження (арешт), який зареєстровано Першою Миколаївською державною нотаріальною конторою 27.07.2006 за №3521337.   
Відповідно до листа приватного нотаріуса Поліщук Л.В. за №33 від 05.05.2025, з підстав наявності арешту на спадкове майно, позивачу було відмовлено в оформленні спадщини до вирішення питання про зняття арешту зі спадкового майна, у тому числі судовим рішенням. 
Миколаївською спеціалізованою прокуратурою у сфері оборони Південного регіону надано відповідь за вих.38-5-6-2873ВИХ-25 від 16.05.2025 із змісту якої встановлено, що згідно акту про вибірку та знищення архівних службових документів від 24.03.2006 здійснено вибірку та знищено документи, строки збереження яких закінчились, та вони втратили історичну цінність, в тому числі журнал №3 вихідної кореспонденції Військової прокуратури Миколаївського гарнізону. Постійно зберігаються лише такі кримінальні провадження щодо злочинів, санкція яких встановлює покарання у вигляді довічного позбавлення волі. У зв`язку із закінченням граничних строків зберігання, відсутністю на зберіганні матеріалів кримінальних проваджень, які підлягають постійному зберіганню, та відсутністю у провадженні органів досудового розслідування кримінальних проваджень, нагляд за досудовим розслідуванням у яких здійснюється прокурорами Миколаївської спеціалізованої прокуратури у сфері оборони Південного регіону, у яких приймалось рішення про накладення арешту на квартиру АДРЕСА_1 , або фігурантом у яких був (є) ОСОБА_4 , надати інформацію про підстави накладення такого арешту та копію листа від 21.08.1995 за №3776 немає можливості. 
За результатами розгляду адвокатського запиту за вих.1405/25 від 14.05.2025 Першою миколаївською державною нотаріальною контрою листом за від 04.06.2025 №504/01-16 повідомлено, що вона включно по 2006 рік була єдиним реєстратором (технічним виконавцем) обтяжень на нерухоме майно, яке накладалося на підставі заяв державних та приватних нотаріусів, листів та повідомлень будь-яких підприємств, установ, організацій; банків, які виступали в якості кредиторів; ухвал, рішень суду, слідчих органів, рішень виконкомів тощо, які були зацікавлені в захисті прав та інтересів фізичних та юридичних осіб. Повідомлено, що арешти (заборони), які були накладені на підставі вищевказаних заяв, повідомлень, листів будь-яких підприємств, установ, організацій, банків, ухвал, рішень суду, слідчих органів, рішень виконкомів тощо у період до 1998 року до Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна, внесені з паперових носіїв (алфавітних книг). Документи, які стали підставою для внесення записів про обтяження до Державного реєстру речових прав на даний час вже знищені (згідно номенклатури справ по 2000 рік включно – строк зберігання листування по накладенню та зняттю арештів (заборон) три роки). Отже, існування арешту спадкового майна при визнанні виконавчим органом факту відсутності будь – яких документів, що стосувались би мети застосування даного заходу відносно попереднього власника ОСОБА_4 порушує саму мету застосування відповідної процедури. 
Спадкодавцю не було нічого відомо про накладений арешт на квартиру, з моменту набуття права власності на квартиру, він проживав та був зареєстрований у ній з 13.09.2016 і по день смерті ІНФОРМАЦІЯ_1 , відкрито та добросовісно здійснював усі правомочності власника. 
Ухвалою від 01.07.2025 відкрите провадження у справі в порядку загального позовного провадження, призначене підготовче засідання, витребувані докази. 
23.07.2025 представник відповідача подав до суду відзив на позовну заяву, просив в задоволенні позову відмовити. Зазначивши, що позивачем пред`явлено позов до неналежного відповідача, що є підставою для відмови у задоволенні позову . У випадках, коли арешт проводився з для забезпечення конфіскації чи стягнення майна к на користь держави, як відповідач до участі у справі залучається відповідний територіальний орган Державної фіскальної служби України. Крім того, позивачем не надано належних та допустимих доказів, що арешт на спірну квартиру накладено саме на підставі листа Військової прокуратури Миколаївського гарнізону, правонаступником якої наразі є Миколаївська спеціалізована прокуратура у сфері оброни Південного регіону, яка не здійснює нагляд за досудовим розслідуванням кримінальних проваджень, у яких приймалось рішення про накладення арешту на квартиру та відсутні документи та кореспонденція Військової прокуратури, у том числі лист від 21.08.1995, у зв`язку із закінченням граничних строків зберігання. Крім того, відсутні правові підстави на звернення з даним позовом.
31.07.2025 від приватного нотаріуса Поліщук Л.В. до суду надійшла копія спадкової справи №12/2021 після смерті ОСОБА_5 , також просила розглянути справу за її відсутністю. 
06.10.2025 представник позивача подала до суду клопотання про долучення доказів.
07.10.2025 представник позивача подала до суду клопотання про залучення співвідповідача - Спеціалізовану прокуратуру у сфері оборони Південного регіону та про витребування доказів.
Ухвалою від 07.10.2025 залучено до участі у справі співвідповідача - Спеціалізовану прокуратуру у сфері оборони Південного регіону та відмовлено у клопотанні щодо витребування доказів. 
16.10.2025 представник Миколаївської спеціалізованої прокуратури у сфері оборони Південного регіону, подав до суду заперечення та просив відмовити у задоволенні клопотання представника позивача про залучення співвідповідача - Спеціалізовану прокуратуру у сфері оборони Південного регіону.
29.10.2025 представником співвідповідача - Спеціалізованої прокуратуру у сфері оборони Південного регіону подано до суду відзив на позов в якому просив задоволенні позову відмовити. Зазначивши, що позивачем пред`явлено позов до неналежного відповідача, що є підставою для відмови у задоволенні позову. Відсутні відомості щодо кримінального провадження в межах якої було накладено арешт на спірну квартиру. У Миколаївської спеціалізованої прокуратура у сфері оброни Південного регіону відсутні документи та кореспонденція Військової прокуратури, у том числі лист від 21.08.1995, у зв`язку із закінченням граничних строків зберігання. Миколаївська спеціалізована прокуратура у сфері оброни Південного регіону та Спеціалізованої прокуратуру у сфері оборони Південного регіону не накладали арешт на спірну квартиру, не посягали та не обмежували майнові права позивача. Крім того, вважав, що можливе арешт було накладено листом не Військовою прокуратурою Миколаївського гарнізону. 
10.11.2025 представник позивач подала до суду клопотання про долучення доказів. 
Ухвалою від 10.11.2025 закрите підготовче провадження та справу призначено до судового розгляду. 
В судовому засіданні представники позивача позовні вимоги підтримали в повному обсязі з підстав зазначених у позові, просили позов задовольнити. Зазначивши, що арешт накладений на квартиру на підставі листа Військової прокуратури у 1995 році, відомості нотаріусом щодо накладення обтяження (арешт) зареєстровано Першою Миколаївською державною нотаріальною конторою 27.07.2006 за №3521337, відомості в МБТІ про накладення арешту на квартиру відсутні, будь-які виконавчі провадження не відкривались, у відповідачів відсутня інформація у зв`язку з чим та в якому провадження було накладено арешт на квартиру. На теперішній час позивач не має можливості реалізувати свої права спадкоємця після смерті батька. Вважали, що у даній справі органи прокуратури є належними відповідачами, враховуючи, що арешт накладений Військовою прокуратурою, правонаступником якої є Миколаївська спеціалізована прокуратура у сфері оборони Південного регіону. 
В судовому засіданні представник Миколаївської спеціалізованої прокуратури у сфері оборони Південного регіону, позовні вимоги не визнав, з підстав зазначених у відзиві на позов, просив задоволенні позову відмовити. Також зазначив, що Військова прокуратура Миколаївського гарнізону була ліквідована, створена Миколаївська спеціалізована прокуратура у сфері оборони Південного регіону, яка є правонаступником. При цьому вважав, що належним відповідачем є нотаріус який вніс відомості про обтяження (арешт) квартири. 
В судовому засіданні представник Спеціалізованої прокуратуру у сфері оборони Південного регіону позовні вимоги не визнав, з підстав зазначених у відзиві на позов, просив задоволенні позову відмовити. Також зазначив, що органи прокуратури не порушували майнові права позивача, при цьому вважав, що належним відповідачем є ОСОБА_4 .
Заслухавши пояснення представників сторін, дослідивши матеріали справи, матеріали спадкової справи №12/2021 після смерті ОСОБА_5 , суд приходить до наступних висновків. 
Статтями 15, 16 ЦК України передбачено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання, а також на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. Порушення права пов`язане з позбавленням його суб`єкта можливості здійснити (реалізувати) своє право повністю або частково.
Як правило, суб`єкт порушеного права може скористатися не будь-яким, а цілком конкретним способом захисту свого права (пункт 5.6 постанови Великої Палати Верховного Суду від 22 серпня 2018 року у справі № 925/1265/16, провадження № 12-158гс18).
У постанові Великої Палати Верховного Суду від 05 червня 2018 року у справі № 338/180/17, провадження № 14-144цс18 зазначено, що застосування конкретного способу захисту цивільного права залежить як від змісту права чи інтересу, за захистом якого звернулася особа, так і від характеру його порушення, невизнання або оспорення. Такі право чи інтерес мають бути захищені судом у спосіб, який є ефективним, тобто таким, що відповідає змісту відповідного права чи інтересу, характеру його порушення, невизнання або оспорення та спричиненим цими діяннями наслідкам.
Ефективний захист порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів позивача у цивільному процесі можливий за умови, що такі права, свободи чи інтереси справді порушені, а позивач використовує цивільне судочинство саме для такого захисту, а не з іншою метою.
Застосування судом того чи іншого способу захисту має приводити до відновлення порушеного права позивача.
Позивач звернулась до суду з вимогою про скасування арешту, накладеного на майно її батька ОСОБА_5 , для оформлення своїх спадкових прав після померлого.
Згідно копії свідоцтва про народження, виданого 15.03.1994 відділом про народження м. Миколаєва, актовий запис №781 від 15.03.1994, народилась позивач ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , її батьками вказані – батьком ОСОБА_5 , мати – ОСОБА_6 .
Отже, позивачка є дочкою ОСОБА_5 .
ІНФОРМАЦІЯ_1 помер ОСОБА_5 , що підтверджується копією свідоцтва про смерть, виданого 13.09.2018 Миколаївським міським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Миколаївської області, актовий запис №2899.
Після смерті ОСОБА_5 відкрилась спадщина, до складу якої увійшли, зокрема квартира АДРЕСА_1 , яка належала померлому на підставі Договору купівлі-продажу, укладеного 13.08.1996 та посвідченого Біржею нерухомості « ІНФОРМАЦІЯ_2 ». Заочним рішенням Ленінського районного суду м. Миколаєва від 03.07.2012 по справі №2/1416/1839/2012, зазначений договір було визнано дійсним, рішення набрало законної сили 14.07.2012. 
Єдиним спадкоємцем першої черги після смерті ОСОБА_5 є позивачка, яка 22.06.2021 звернулась із заявою до приватного нотаріуса Миколаївського міського нотаріального округу Миколаївської області Поліщук Л.В. про прийняття спадщини після смерті її батька та було заведено спадкову справу №12/2021. 
Проте, оформити свої спадкові права позивач позбавлена можливості, оскільки відповідно до відомостей з Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна на майно спадкодавця на підставі листа Військової прокуратури №3776 від 21.08.1995, на квартиру АДРЕСА_1 , власником якої зазначено ОСОБА_4 , накладено обтяження (арешт), який зареєстровано Першою Миколаївською державною нотаріальною конторою 27.07.2006 за №3521337. 
Відповідно до листа приватного нотаріуса Поліщук Л.В. за №33 від 05.05.2025, з підстав наявності арешту на спадкове майно, позивачу було відмовлено в оформленні спадщини до вирішення питання про зняття арешту зі спадкового майна, у тому числі судовим рішенням. 
Відповідно до ст. 1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців).
Згідно з ст. 1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинились внаслідок його смерті.
Відповідно до ч. 5 ст. 1268 ЦК України незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини.
Відповідно до ст.41 Конституції України передбачено право кожного громадянина володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності.
Статтею 317 ЦК України передбачено, що власникові належить право володіння, користування та розпорядження своїм майном.
Згідно з ч. 1 ст. 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд.
Статтею 321 ЦК України передбачено, що право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Особа може бути позбавлена права власності або обмежена у його здійсненні лише у випадках і в порядку, встановлених законом.
Відповідно до ст. 1 Першого Протоколу Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений майна інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом або загальними принципами міжнародного права.
Статтею 391 ЦК України передбачено право власника майна вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном.
Як встановлено судом, на підставі листа Військової прокуратури №3776 від 21.08.1995, на квартиру АДРЕСА_1 , власником якої зазначено ОСОБА_4 , накладено обтяження (арешт), який зареєстровано Першою Миколаївською державною нотаріальною конторою 27.07.2006 за №3521337. Зазначене підтверджується Інформацією з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо суб`єктів від 05.05.2025, №425403391. 
Миколаївською спеціалізованою прокуратурою у сфері оборони Південного регіону надано позивачу надано відповідь за вих.38-5-6-2873ВИХ-25 від 16.05.2025 із змісту якої встановлено, що надати інформацію про підстави накладення такого арешту та копію листа від 21.08.1995 за №3776 немає можливості, у зв`язку із закінченням граничних строків зберігання, відсутністю на зберіганні матеріалів кримінальних проваджень, які не підлягають постійному зберіганню, та відсутністю у провадженні органів досудового розслідування кримінальних проваджень, нагляд за досудовим розслідуванням у яких здійснюється прокурорами Миколаївської спеціалізованої прокуратури у сфері оборони Південного регіону, у яких приймалось рішення про накладення арешту на квартиру АДРЕСА_1 , або фігурантом у яких був (є) ОСОБА_4 .
За результатами розгляду адвокатського запиту за вих.1405/25 від 14.05.2025 Першою миколаївською державною нотаріальною контрою листом за від 04.06.2025 №504/01-16 повідомлено, що позивачу не можуть надати необхідну інформацію щодо накладення арешту на квартиру АДРЕСА_1 через те, що документи, які стали підставою для внесення записів про обтяження до Державного реєстру речових прав на даний час вже знищені (згідно номенклатури справ по 2000 рік включно – строк зберігання листування по накладенню та зняттю арештів (заборон) три роки).
Згідно відповіді директора КП «Миколаївське міжміське бюро технічної інвентаризації» від 22.10.2025, лист №3776 від 21.08.1995 військової прокуратури в інвентаризаційної справі не міститься. 
Відповідно до листа Центрального ДВС у м. Миколаєві за №103561 від 29.07.2025 вбачається, що згідно даних Автоматизованої системи виконавчого провадження, журналів обліку виконавчих проваджень переданих державним виконавцям, журналів реєстрації загальної вхідної кореспонденції, журналів реєстрації вхідних документів про відкриття виконавчого провадження, в ході моніторингу Автоматизованої системи виконавчого провадження Розділу «Пошук ВП/ВД (спец розділ), «Пошук ВП/ВД (архів) встановлено, що станом на 29.07.2025 виконавчих проваджень де боржником визначено ОСОБА_4 на виконанні у Відділі не перебуває та не перебувало. 
Відповідно до листа Заводського ДВС у м. Миколаєві за №93254/20.11-34/20 від 06.08.2025 вбачається, що згідно проведеного моніторингу відомостей даних Автоматизованої системи виконавчого провадження, в тому числі спец розділ та архів, встановлено, що виконавчі провадження боржником по яким є ОСОБА_4 станом на 06.08.2025 у Відділі на примусовому виконанні не перебували та не перебувають. 
Відповідно до статті 126 КПК України 1960 року, чинного на час накладення слідчим арешту на майно ОСОБА_4 , зазначений захід міг тимчасово застосовуватися слідчим або судом на період досудового слідства та/або судового розгляду для забезпечення цивільного позову і можливої конфіскації майна.
Правова природа арешту майна не змінилася і з прийняттям нині чинного КПК України, норми якого більш докладно регламентують мету, підстави й порядок застосування та скасування цього заходу забезпечення кримінального провадження.
Арешт майна має тимчасовий характер, і його максимально можлива тривалість обмежена часовими рамками досудового розслідування та/або судового розгляду до прийняття процесуального рішення, яким закінчується кримінальне провадження. Зі змісту частини третьої статті 174 КПК України у разі закриття кримінального провадження на стадії досудового розслідування одночасно з винесенням відповідної постанови прокурор зобов`язаний скасувати арешт майна, якщо воно не підлягає спеціальній конфіскації. Зазначена норма процесуального права є аналогічною наведеній у частині першій статті 214 КПК України 1960 року.
Відповідно до пункту дев`ятого розділу ХІ «Перехідні положення» КПК України 2012 року арешт майна, застосований до дня набрання чинності цим Кодексом, продовжує свою дію до його зміни, скасування чи припинення у порядку, що діяв до набрання чинності цим Кодексом. Дана норма узгоджується з вимогами частини першої статті 5 КПК України, за якою процесуальна дія проводиться, а процесуальне рішення приймається згідно з положеннями цього Кодексу, чинними на момент початку виконання такої дії або прийняття такого рішення.
В той же час, Миколаївською спеціалізованою прокуратурою у сфері оборони Південного регіону та Спеціалізованою прокуратурою у сфері оборони Південного регіону, у дотримання вимог ст.ст. 12, 81 ЦПК України не доведено, що арешт накладений на квартиру АДРЕСА_1 , з метою забезпечення цивільних позовів потерпілих у кримінальному провадженні або можливою конфіскацією майна, а також наявність досудового розслідування у кримінальному провадження за підозрою (обвинуваченням) ОСОБА_4 , закриття кримінального провадження на стадії досудового розслідування або направлення обвинувального акту на розгляд до суду та прийняття судом процесуального рішення, яким закінчується кримінальне провадження
Ухвалюючи рішення суд приймає до уваги, що у даному випадку, позивач не є стороною відповідного виконавчого провадження, є спадкоємцем майна боржника, а отже нею обрано вірний спосіб захисту як звільнення майна з-під арешту (скасування обтяження нерухомого майна).
Також, у ході розгляду справи не здобуто доказів того, що у позивача або її батька ОСОБА_5 є будь-які майнові зобов`язання на забезпечення виконання яких може існувати таке обтяження, а тому існування заборони відчуження належного позивачу майна є надмірним втручанням у її право власності.
Таким чином, позивач не має можливості вільно розпоряджатися власним майном, а перешкоди у реалізації прав власника мають бути усунені шляхом звільнення майна з-під арешту.
Позов про звільнення майна з-під арешту може бути пред`явлений власником, а також особою, яка володіє на підставі закону чи договору або іншій законній підставі майном, що не належить боржнику (речове право на чуже майно).
Пунктами 1, 2 постанови № 5 пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 3 червня 2016 року «Про судову практику в справах про зняття арешту з майна» роз`яснено, що у порядку цивільного судочинства захист майнових прав здійснюється у позовному провадженні, а також у спосіб оскарження рішення, дії або бездіяльність державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби.
На рівні національного законодавства гарантії захисту права власності закріплені в ст.41 Конституції України, за змістом якої кожен має право володіти, користуватися й розпоряджатися своєю власністю за винятком обмежень встановлених законом.
Продовження арешту на майно призводить до порушення прав і законних інтересів спадкоємця ОСОБА_1 після померлого ОСОБА_5 , що суперечить положенням ст. 41 Конституції України.
Крім того, наявність тривалого часу не скасованого арешту на майно за умови відсутності претензій з боку будь-яких осіб, є невиправданим втручанням у право особи на мирне володіння своїм майном. 
Виходячи з вищевикладеного, на час звернення з заявою до суду за наявності арешту (обтяження) накладеного на майно порушується право приватної власності позивача, внаслідок чого позивач позбавлена змоги в повному обсязі користуватися та розпоряджатися своїм майном на власний розсуд, підстав для продовження обтяження на майно суд не вбачає, адже арешт накладено на майно ОСОБА_4 , але останній з 13.08.1996 не є власником квартири за адресою: АДРЕСА_2 , відповідно до Договору купівлі-продажу від 13.08.1996.
Враховуючи наявність накладеного арешту на майно, неможливість скасування арешту в позасудовому порядку та оскільки позивач в інший спосіб, крім звернення до суду з позовом про зняття арешту, захистити своє порушене право власності не може, суд приходить до висновку про необхідність захисту її права шляхом скасування такого арешту.
За таких обставин суд приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню.
На посилання відповідачів щодо того, що вони є неналежним відповідачами у цій справі, слід зазначити наступне.
Наказом Генерального прокурора від 17.02.2021 № 39 «Про окремі питання забезпечення початку роботи окружних прокуратур» замість місцевих прокуратур, створено окружні прокуратури.
Юридичними особами в системі органів прокуратури є Офіс Генерального прокурора, обласні прокуратури та спеціалізовані прокуратури (на правах обласних). Вони мають затверджені Генеральним прокурором структуру та штатний розпис.
Органи прокуратури, які не мають статусу юридичної особи, функціонують у структурах та штатних розписах Офісу Генерального прокурора, обласних та прирівняних до них прокуратур.
Згідно п. 5.4 Положення, у системі органів прокуратури функціонують окружні та спеціалізовані прокуратури (на правах окружних прокуратур). Вони не мають статусу юридичної особи і входять до структур і штатних розписів обласних та прирівняних до них прокуратур.
Військові прокуратури в Україні, включаючи Військову прокуратуру Миколаївського гарнізону (Південного регіону), були ліквідовані в межах реформи органів прокуратури, правонаступником якої є Миколаївська спеціалізована прокуратура у сфері оборони Південного регіону, що не заперечували відповідачі, яка входить до структури до Спеціалізованої прокуратури у сфері оборони Південного регіону, отже стороною позивача правомірно залучено до участі у справі як відповідачів Миколаївську спеціалізовану прокуратура у сфері оборони Південного регіону та Спеціалізовану прокуратури у сфері оборони Південного регіону. 
Суд ставиться критично до посилання представників відповідачів, що арешт на квартиру накладений можливе не Військовою прокуратурою Миколаївського гарнізону Південного регіону, оскільки крім власних тверджень, відповідачами не надано суду належних та допустимих доказів на підтвердження зазначеного. 
Керуючись ст.ст. 13, 14, 81, 82, 263-265 ЦПК України, суд

ВИРІШИВ:
Позов ОСОБА_1 до Миколаївської спеціалізованої прокуратури у сфері оброни Південного регіону, Спеціалізованої прокуратури у сфері оброни Південного регіону, третьої особи – Першої миколаївської державної нотаріальної контори про звільнення майна із-під арешту – задовольнити. 
Зняти арешт з нерухомого майна – квартири АДРЕСА_1 , накладений на підставі листа Військової прокуратури за №3776 від 21.08.1995, власник - ОСОБА_4 , запис про який внесено до Держаного реєстру речових прав на нерухоме майно 27.07.2006 реєстратором: Перша миколаївська державна нотаріальна контора (реєстраційний номер обтяження в Єдиному реєстрі заборон відчуження об`єктів нерухомого майна: 3521337, 27.07.2006, архівний запис.
Рішення набирає законної сили через 30 днів після його проголошення та може бути оскаржено до Миколаївського апеляційного суду в строк і порядок, встановлений ст.ст. 354, 355 ЦПК України.

Позивач: ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , РНОКПП НОМЕР_1 , зареєстрована за адресою: АДРЕСА_3 
Відповідачі: Миколаївська спеціалізована прокуратура у сфері оброни Південного регіону, ЄДРПОУ 3829636328, місце знаходження м. Миколаїв вул. Вадима Благовісного, 18-а;
Спеціалізована прокуратура у сфері оброни Південного регіону, ЄДРПОУ 38296363, місце знаходження: м. Одеса, вул. Пироговська, 11; 
третя особа – Першої миколаївської державної нотаріальної контори, ЄДРПОУ 02892729, місце знаходження: м. Миколаїв вул. Аркасівська, 14/6. 

Суддя: С.М. Афоніна