Справа № 167/1478/25
Номер провадження 2/167/219/26

Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

24 квітня 2026 року м. Рожище

Рожищенський районний суд Волинської області у складі:
головуючої судді Шептицької Н.В.,
з участю:
секретаря судового засідання Ващук О.А.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в порядку спрощеного позовного провадження з викликом сторін цивільну справу за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Діджи Фінанс» (далі - позивач, ТОВ) до ОСОБА_1 (далі – відповідач) про стягнення заборгованості за кредитним договором,
в с т а н о в и в:
1. Стислий виклад правових позицій сторін.
1а. Сторона позивача.

31.12.2025 року позивач звернувся в суд з позовом до відповідача про стягнення заборгованості за кредитним договором, мотивуючи свої вимоги тим, що 19.09.2023 року між ТОВ «ФК Віва капітал» та ОСОБА_1 укладено кредитний договір №1326224887731 (далі – Договір) за допомогою інформаційно-телекомунікаційних систем за згодою обох сторін на суму 4000,00 грн, які були перераховані ТОВ «ФК «Віва капітал» на картковий рахунок відповідача.
01.05.2024 року між ТОВ «ФК «Віва капітал» і ТОВ був укладений Договір факторингу №01052024, за яким відбулося відступлення права вимоги за Договором від ТОВ «ФК «Віва капітал» до ТОВ.
Відповідач умови Договору не виконала і має заборгованість за Договором в розмірі 16 000,00 грн, з яких: заборгованість за тілом кредиту – 4000,00 грн, заборгованість за відсотками – 12 000,00 грн, які позивач просить стягнути на його користь з відповідача, а також судові витрати по справі, понесені при сплаті судового збору в сумі 2 422,40 грн та витрати на професійну правничу допомогу в сумі 6 000,00 гривень.
Позовна заява подана через систему «Електронний суд».
1б. Відповідач.
16.01.2026 року відповідач подала відзив на позовну заяв,у в якому просить відмовити у задоволенні позовних вимог повністю або зменшити розмір заявлених відсотків та штрафних санкцій відповідно до ст.551 ЦК України та відмовити у стягненні витрат на правничу допомогу. Розгляд справи просить проводити у її відсутності (ас 60).
1в. Сторона позивача.
20.01.2026 року представник позивача подав відповідь на відзив на позовну заяву, в якій зазначив, що Договір відповідає вимогам чинного законодавства, нарахування процентів проведено відповідно до умов Договору, позивач надав належні докази отримання професійної правничої допомоги по справі (ас 62-68). 
1г. Відповідач.
20.01.2026 року відповідач подала заперечення на відповідь на відзив на позовну заяву, в якому вказує, що відповідь на відзив не містить жодного належного спростування доводів відповідача, сума нарахованих процентів є очевидно неспівмірною з сумою основного зобов`язання, відсутні докази належного інформування споживача про реальні наслідки застосування процентної ставки 2,5% на день (ас 71-72).
2. Рух справи в суді.
Згідно протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 31.12.2025 року, справа передана на розгляд головуючому судді Шептицькій Н.В. (ас 51).
З ЄДДР встановлено місце реєстрації відповідача (ас 52), оскільки це має значення для вірного визначення територіальної підсудності даної категорії справ, згідно ч.1 ст.27 ЦПК України.
Ухвалою головуючої судді від 09.01.2026 року позовна заява прийнята до розгляду та постановлено розгляд справи здійснювати у порядку спрощеного позовного провадження з викликом сторін (ас 53-54). 
Ухвалою суду від 26.03.2026 року від АТ КБ «ПриватБанк» витребувано інформацію, що містить банківську таємницю, розгляд справи відкладено (ас 86-87).
21.04.2026 року в суд від АТ КБ «ПриватБанк» надійшла інформація, що була витребувана ухвалою суду від 26.03.2026 року (ас 98-100).

Представник позивача і відповідач в судове засідання не з`явились.
20.01.2026 року представник позивача подав до суду заяву про розгляд справи у його відсутності (ас 75).
Відповідач у відзиві на позовну заяву просила про розгляд справи у її відсутності (ас 60зв).
Суд ухвалив: проводити розгляд справи у відсутності учасників справи, згідно ч.1 ст.223, ч.1 ст.279 ЦПК України.
У відповідності до вимог ч.2 ст.247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Згідно частин 4, 5 ст.268 ЦПК України, у разі неявки всіх учасників справи у судове засідання, яким завершується розгляд справи, або у разі розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи суд підписує рішення (повне або скорочене) без його проголошення.
Датою ухвалення рішення є дата його проголошення (незалежно від того, яке рішення проголошено - повне чи скорочене). Датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення.
Датою прийняття рішення у цій справі є 24.04.2026 року - дата складення повного судового рішення.
3. Встановлені в судовому засіданні обставини та досліджені докази на їх підтвердження.
Дослідивши і об`єктивно оцінивши наявні у справі письмові докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення заяви по суті, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються вимоги позовної заяви, суд встановив наступне.
В судовому засіданні встановлено, що 19.09.2023 року між ТОВ «ФК Віва капітал» та ОСОБА_1 укладено кредитний договір №1326224887731 за допомогою інформаційно-телекомунікаційних систем на наступних умовах:
-сума кредитного ліміту: 4000,00 грн (п.1.2.),
-строк дії договору: 120 днів (п.1.3.),
-тип процентної ставки: фіксована (п.1.4.),
-дисконтна процентна ставка: 1% за день користування кредитом, застосовується з 1 по 20 день користування кредитом (п.1.4.1.),
-базова процентна ставка: 2,5% за день користування кредитом, застосовується з 21 дня користування кредитом (п.1.4.2.),
-орієнтовна загальна вартість кредиту: 14 800,00 грн (п.1.7.).
Договір укладено в електронній формі і підписана відповідачем електронним підписом - одноразовим ідентифікатором R1J7R1.
Кошти в сумі 4000,00 грн перераховані ТОВ «ФК Віва капітал» на картковий рахунок відповідача - № НОМЕР_1 .
В судовому засіданні встановлено, що відповідач свої зобов`язання за Договором не виконувала: тіло кредиту та відсотки за користування ним, і станом на 16.01.2024 року мала заборгованість перед ТОВ «ФК Віва капітал» на загальну суму 16 000,00 гривень, із яких: заборгованість за тілом кредиту – 4 000,00 гривень, заборгованість за відсотками - 12 000,00 гривень.
Крім того, в судовому засіданні встановлено, що 01.05.2024 року між ТОВ «ФК «Віва капітал» і ТОВ був укладений Договір факторингу №01052024, за яким відбулося відступлення права вимоги за Договором від ТОВ «ФК «Віва капітал» до ТОВ.

Встановлені обставини підтверджуються дослідженими в судовому засіданні письмовими доказами: актом приймання-передачі реєстру прав вимог за Договором факторингу №01052024 від 01.05.2024 року (ас 9), витягом з реєстру боржників за Договором факторингу №01052024 від 01.05.2024 року (ас 12), розрахунком заборгованості відповідача за Договором (ас 13-14), довідкою ТОВ «ФК «Віва капітал» від 19.09.2023 року про ідентифікацію клієнта (ас 16), анкетою-заявою на отримання кредиту від 19.09.2023 року (ас 20), паспортом Договору від 19.09.2023 року (ас 20зв-21), Договором від 19.09.2023 року з додатками (ас 22-28, 28зв, 29), Договором факторингу №01052024 від 01.05.2024 року з додатками (ас 30-33, 33зв-35), повідомленням ТОВ «ФК «Віва капітал» від 10.06.2024 року (ас 37), платіжною інструкцією №8191 від 02.05.2024 року (ас 39), досудовою вимогою (ас 40), повідомленням АТ КБ «ПриватБанк» з додатком (ас 98-100).
4. Зміст спірних правовідносин.
Спірні правовідносини між сторонами виникли у зв`язку з неналежним виконанням позичальником ( ОСОБА_1 ) взятих на себе зобов`язань перед позикодавцем – ТОВ «ФК «Віва капітал» (правонаступником якого у кредитних взаємовідносинах за Договором є позивач) за Договором, внаслідок чого утворилась заборгованість, розмір і порядок нарахування якої відповідач не заперечила і не спростувала.
5. Надаючи правову оцінку встановленим у судовому засіданні фактичним обставинам справи, суд керується такими нормами права.

Одним із основоположних принципів цивільного судочинства є справедливість, добросовісність та розумність, що передбачено у п.6 ч.1 ст.3 ЦК України.
Тобто дії учасників цивільних правовідносин мають відповідати певному стандарту поведінки та характеризуватися чесністю, відкритістю та повагою до інтересів іншої сторони чи сторін договору.
За змістом ст.11 ЦК України підставами виникнення цивільних прав та обов`язків є, зокрема, договори та інші правочини. Правочин має вчинятися у формі, встановленій законом (ч.4 ст.203 ЦК України).
Згідно ст.6, ч.1 ст.627 ЦК України, сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначені умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.
Відповідно до ст.204 ЦК України правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним.
За змістом ст.207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони.
Використання при вчиненні правочинів факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного, електронного або іншого копіювання, електронного підпису або іншого аналога власноручного підпису допускається у випадках, встановлених законом, іншими актами цивільного законодавства, або за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідного аналога їхніх власноручних підписів.
Згідно ч.1 ст.212 ЦК України, особи, які вчиняють правочин, мають право обумовити настання або зміну прав та обов`язків обставиною, щодо якої невідомо, настане вона чи ні (відкладальна обставина). 
Статтею 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.
За змістом ст.ст.626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.
Частиною 1 ст.638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.
Згідно ч.1 ст.1048 ЦК України, позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів установлюються договором. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.
Згідно ч.1 ст.1049 ЦК України, позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.
Відповідно до ч.1 ст.1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. 
Частиною 2 ст.1054 ЦК України встановлено, що до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.
Процентна ставка за кредитом може бути фіксованою або змінюваною. Тип процентної ставки визначається кредитним договором (ч.1 ст.1056-1 ЦК України).
Крім того, суд зазначає наступне.
Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (ст.1055 ЦК України).
Якщо сторони домовилися укласти договір у певній формі, він вважається укладеним з моменту надання йому цієї форми, навіть якщо законом ця форма для даного виду договорів не вимагалася (ч.2 ст.639 ЦК України).
Абзац 2 ч.2 ст.639 ЦК України передбачає, що договір, укладений за допомогою інформаційно-телекомунікаційних систем за згодою обох сторін вважається укладеним в письмовій формі.
Аналізуючи викладене, необхідно дійти висновку про те, що будь-який вид договору, який укладається на підставі Цивільного кодексу України може мати електронну форму. Договір, укладений в електронній формі, є таким, що укладений у письмовому вигляді (ст.ст. 205, 207 ЦК України).
Аналогічні висновки викладені у постановах Верховного Суду від 09 вересня 2020 року у справі № 732/670/19, від 23 березня 2020 року у справі № 404/502/18, від 07 жовтня 2020 року № 127/33824/19.
Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (ст.1055 ЦК України).
Особливості укладання кредитного договору в електронному вигляді визначені Законом України «Про електронну комерцію» (далі - Закон).
Згідно п.6 ч.1 ст.3 Закону, електронний підпис одноразовим ідентифікатором - дані в електронній формі у вигляді алфавітно-цифрової послідовності, що додаються до інших; електронних даних особою, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір, та надсилаються іншій стороні цього договору.
При цьому одноразовий ідентифікатор - це алфавітно-цифрова послідовність, що її отримує особа, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір шляхом реєстрації в інформаційно-телекомунікаційній системі суб`єкта електронної комерції, що надав таку пропозицію. Одноразовий ідентифікатор може передаватися суб`єктом електронної комерції, що пропонує укласти договір, іншій стороні електронного правочину засобом зв`язку, вказаним під час реєстрації у його системі, та додається (приєднується) до електронного повідомлення від особи, яка прийняла пропозицію укласти договір (п. 12 ч. 1 ст. 3 Закону).
Відповідно до ч.3 ст.11 Закону електронний договір укладається шляхом пропозиції його укласти (оферти) однією стороною та її прийняття (акцепту) другою стороною. Електронний договір вважається укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти такий договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції в порядку, визначеному частиною шостою цієї статті.
Пропозиція укласти електронний договір (оферта) може бути зроблена шляхом надсилання комерційного електронного повідомлення, розміщення пропозиції (оферти) у мережі Інтернет або інших інформаційно-телекомунікаційних системах (ч. 4 ст. 11 Закону).
Згідно ч.6 ст.11 Закону, відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти електронний договір, про її прийняття (акцепт) може бути надана шляхом: надсилання електронного повідомлення особі, яка зробила пропозицію укласти електронний договір, підписаного в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; заповнення формуляра заяви (форми) про прийняття такої пропозиції в електронній формі, що підписується в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; вчинення дій, що вважаються прийняттям пропозиції укласти електронний договір, якщо зміст таких дій чітко роз`яснено в інформаційній системі, в якій розміщено таку пропозицію, і ці роз`яснення логічно пов`язані з нею.
За правилом ч.8 ст.11 Закону у разі, якщо укладення електронного договору відбувається в інформаційно-телекомунікаційній системі суб`єкта електронної комерції, для прийняття пропозиції укласти такий договір особа має ідентифікуватися в такій системі та надати відповідь про прийняття пропозиції (акцепт) у порядку, визначеному частиною шостою цієї статті. Такий документ оформляється у довільній формі та має містити істотні умови, передбачені законодавством для відповідного договору.
Електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному статтею 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі. Кожний примірник електронного документа з накладеним на нього підписом, визначеним статтею 12 цього Закону, є оригіналом такого документа.
Стаття 12 Закону визначає яким чином підписуються угоди в сфері електронної комерції. Якщо відповідно до акту цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України «Про електронний цифровий підпис», за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами електронного правочину; електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом; аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів.
Із системного аналізу положень вище вказаного законодавства вбачається, що з урахуванням особливостей договору щодо виконання якого виник спір між сторонами, його укладання в електронному вигляді через інформаційно-комунікаційну систему позивача можливе за допомогою електронного цифрового підпису відповідача лише за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами цього правочину.
В іншому випадку електронний правочин може бути підписаний сторонами електронним підписом одноразового ідентифікатора та/або аналогом власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів.
Електронні документи (повідомлення), пов`язані з електронним правочином, можуть бути подані як докази сторонами та іншими особами, які беруть участь у судовому розгляді справи. 
Згідно ст.64 ЦПК України, докази, подані в електронній формі та/або у формі паперових копій електронних повідомлень, вважаються письмовими доказами.
Крім того, відповідно до положень ст.ст.1077, 1078 ЦК України за договором факторингу (фінансування під відступлення права грошової вимоги) одна сторона (фактор) передає або зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений договором спосіб), а клієнт відступає або зобов`язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника). Предметом договору факторингу може бути право грошової вимоги, строк платежу за якою настав (наявна вимога), а також право вимоги, яке виникне в майбутньому (майбутня вимога).
Згідно ст.1081 ЦК України, клієнт відповідає перед фактором за дійсність грошової вимоги, право якої відступається, якщо інше не встановлено договором факторингу.
Частинами першою, другою ст.1082 ЦК України встановлено, що боржник зобов`язаний здійснити платіж факторові за умови, що він одержав від клієнта або фактора письмове повідомлення про відступлення права грошової вимоги факторові і в цьому повідомленні визначена грошова вимога, яка підлягає виконанню, а також названий фактор, якому має бути здійснений платіж. Боржник має право вимагати від фактора надання йому в розумний строк доказів того, що відступлення права грошової вимоги факторові справді мало місце. Якщо фактор не виконає цього обов`язку, боржник має право здійснити платіж клієнтові на виконання свого обов`язку перед ним.
За змістом наведених положень закону боржник, який не отримав повідомлення про передачу права вимоги іншій особи, не позбавляється обов`язку погашення заборгованості, а лише має право на погашення заборгованості первинному кредитору і таке виконання зобов`язання є належним.
Статтею 76 ЦПК України передбачено, що доказами є будь-які фактичні дані на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін.
Відповідно до ст.89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів (ч.1); жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності (ч.2); суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів) (ч.3).
Цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін, які мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості.
Відповідно до вимог ст.12, ч.1 ст.81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.
6. Висновки суду та мотиви прийнятого рішення.
Судом на підставі безпосередньо досліджених та оцінених наявних у справі доказів встановлено, що 19.09.2023 року між ТОВ «ФК «Віва капітал» (правонаступником якого у кредитних взаємовідносинах за Договором є позивач) та ОСОБА_1 укладено Договір, який підписаний його сторонами. Відповідно до умов Договору позичальнику надано кредит у розмірі 4000,00 грн, який вона зобов`язалася повернути та сплатити проценти за користування ним на визначених у Договорі умовах.
Позивачем доведено, що відповідачу було видано кредитні кошти у розмірі 4000,00 грн і за договором відступлення права вимоги позивач набув право вимоги до відповідача за Договором.
Враховуючи вищенаведене у сукупності, проаналізувавши зібрані і досліджені в судовому засіданні докази, кожен окремо і в сукупності, суд доходить висновку, що відповідач належним чином взяті на себе обов`язки за Договором не виконала, чим допустила заборгованість: за тілом кредиту - 4 000,00 грн, за відсотками – 12 000,00 грн, які підлягають стягненню з відповідача на користь ТОВ. 
Посилання відповідача на те, що не надано кредитний договір, детальний та зрозумілий розрахунок заборгованості, докази фактичного отримання нею грошових коштів, докази правомірності нарахування відсотків, спростовуються дослідженими письмовими доказами, наданими стороною позивача. 
Посилання відповідача на ст.551 ЦК України щодо завищеної суми відсотків та штрафних санкцій є безпідставним, оскільки позивач не застосував стосовно відповідача жодних штрафних санкцій за невиконання умов Договору.
Згідно ст.536 ЦК України, за користування чужими грошовими коштами боржник зобов`язаний сплачувати проценти, якщо інше не встановлено договором між фізичними особами або законом про банки і банківську діяльність.
Розмір процентів за користування чужими грошовими коштами встановлюється договором, законом або іншим актом цивільного законодавства.
В судовому засіданні встановлено, що відсотки в сумі 12 000,00 грн нараховані у повній відповідності до умов Договору і посилання відповідача, що базова процентна ставка в Договорі суперечить принципам цивільного законодавства є її власним тлумаченням норм цивільного законодавства.
Посилання відповідача про відсутність доказів належного інформування споживача про реальні наслідки застосування процентної ставки - 2,5% в день, спростовується її підписом на Договорі, в якому чітко і зрозуміло викладені його умови.

7. Розподіл між сторонами судових витрат.

Згідно ч.1 ст.141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.
Стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати.
Оскільки суд дійшов висновку про задоволення вимог ТОВ повністю, то з відповідача на його користь слід стягнути сплачений судовий збір.

Щодо заявлених позивачем, в особі представника, витрат на професійну правничу допомогу, то суд зазначає таке.
Згідно ч.ч.1, 2 ст.137 ЦПК, витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами.
Положеннями ч.8 ст.141 ЦПК передбачено, що розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву.
Склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмета доказування у справі. На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг та інше), документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження).
Отже, якщо стороною буде документально доведено, що нею понесено витрати на правову допомогу, а саме: надано договір на правову допомогу, акт приймання-передачі наданих послуг, платіжні документи про оплату таких послуг, розрахунок таких витрат, то у суду відсутні підстави для відмови у стягненні цих витрат стороні, на користь якої ухвалено судове рішення.

Сторона позивача на підтвердження понесених витрат на правничу допомогу надала: акт про підтвердження факту надання правничої допомоги адвокатом від 17.11.2025 року (ас 10), детальний опис робіт, виконаних адвокатом (ас 15), договір №42649746 про надання правової допомоги від 01.01.2025 року (ас 17-19), додаткова угода від 17.11.2025 року до договору №42649746 (ас 36), свідоцтво про право на заняття адвокатською діяльністю (ас 42).

Представником позивача не надано належних, допустимих, достатніх та достовірних доказів щодо підтвердження понесених витрат на правничу допомогу в сумі 6 000, 00 грн, які він просить стягнути з відповідача. Зокрема, не надано документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки).
Тобто станом на день подання позову в суд і на день ухвалення рішення у справі позивач не поніс жодних витрат на правничу допомогу, а тому за таких обставин суд доходить висновку, що у задоволенні вимоги ТОВ про стягнення з відповідача витрат на правничу допомогу слід відмовити за недоведеністю таких вимог.
Крім того, суд звертає увагу, що вимога про стягнення витрат на правничу допомогу не є позовними вимогами в розумінні вимог ст. 4 ЦПК України.

Керуючись ст.ст. 12, 13, 77, 81, 83, 141, 223, 247, 258, 259, 263, 264, 265, 268, 274-279, 280-282 ЦПК України, суд
у х в а л и в:

Позовну заяву Товариства з обмеженою відповідальністю «Діджи Фінанс» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором - задовольнити.
Стягнути з ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Діджи Фінанс» заборгованість за кредитним договором №1326224887731 від 19.09.2023 року в розмірі 16 000,00 (шістнадцять тисяч) гривень, з яких: 4000,00 (чотири тисячі) гривень - заборгованість за тілом кредиту; 12 000,00 (дванадцять тисяч) гривень - заборгованість за відсотками.
Стягнути з ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Діджи Фінанс» 2 422 (дві тисячі чотириста двадцять дві) гривні 40 (сорок) копійок судового збору.
Рішення суду може бути оскаржене безпосередньо до Волинського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.
У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Позивач: Товариство з обмеженою відповідальністю «Діджи Фінанс», місце знаходження: 07406, місто Бровари, вулиця Симона Петлюри, 21/1, код ЄДРПОУ: 42649746.
Відповідач: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , зареєстрована за адресою: АДРЕСА_1 , РНОКПП: НОМЕР_2 .
Дата складення повного тексту рішення суду: 24.04.2026 року.

Головуючий    суддя Шептицька Н.В.