ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05 травня 2026 року	Львів	Справа № 380/23665/25 пров. № А/857/54741/25	

Восьмий апеляційний адміністративний суд у складі :

головуючого судді : Кухтея Р.В.,
суддів : Носа С.П., Шевчук С.М.,
за участі секретаря судового засідання Чупіль Д.Б.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Львові апеляційну скаргу Комунального підприємства “Сокальжитлокомунсервіс” на ухвалу Львівського окружного адміністративного суду від 08 грудня 2025 року (постановлену головуючою-суддею Кедик М.В. в порядку письмового провадження у м. Львові) у справі за адміністративним позовом Комунального підприємства “Сокальжитлокомунсервіс” до Головного управління ДПС Львівської області про визнання протиправним та скасування розпорядження,

в с т а н о в и в :

КП “Сокальжитлокомунсервіс” звернулося в суд із адміністративним позовом до Головного управління ДПС Львівської області, в якому просило визнати протиправними дії ГУ ДПС, що полягають у зарахуванні коштів з рахунку в системі електронного адміністрування податку на додану вартість для погашення заборгованості по штрафним (фінансовим) санкціям, пені та уточнюючим розрахункам податкових зобов`язань з податку на додану вартість по платіжних дорученнях позивача за №724 від 28.07.2025 на суму 10 428,54 грн, №725 від 30.07.2025 на суму 194 323,64 грн, №726 від 30.07.2025 на суму 150 958,82 грн, №833 від 26.08.2025 на суму 267 111,00 грн, №903 від 15.09.2025 на суму 96 000,00 грн, №956 від 24.09.2025 на суму 376 172,00 грн, №1060 від 28.10.2025 на суму 301 504,00 грн, №1196 від 24.11.2025 на суму 6 000,00 грн, №1173 від 19.11.2025 на суму 60 883,00 грн, №1164 від 18.11.2025 на суму 90 000,00 грн, №1162 від 17.11.2025 на суму 57 000,00 грн та зобов`язати відповідача внести зміни до інтегрованих карток /облікових/ платника податків КП “Сокальжитлокомунсервіс” по ПДВ, шляхом відображення платежу, сплаченого по вказаних платіжних дорученнях, згідно призначення, визначеного цими платіжними дорученнями.
Позивач подав заяву про забезпечення позову від 03.12.2025 (вх. №96300), в якій просив вжити заходи забезпечення адміністративного позову шляхом заборони ГУ ДПС вчиняти будь-які подальші дії, спрямовані на примусове стягнення (списання) з рахунків позивача, в тому числі, але не виключно, шляхом виставлення інкасових доручень (платіжних вимог) до набрання законної сили судового рішення по даній справі.
Заява обґрунтована тим, що невжиття заходів забезпечення позову ускладнить, а можливо, і унеможливить виконання судового рішення, оскільки у разі задоволення позовних вимог, спірні суми вже будуть списані контролюючим органом, що призведе до необхідності додаткових, тривалих та складних процедур повернення надміру сплачених коштів або їх перерахування. Це перекладає на позивача непомірний тягар відновлення порушеного права, що є неприпустимим.
Ухвалою Львівського окружного адміністративного суду від 08.12.2025 у задоволенні заяви КП “Сокальжитлокомунсервіс” про забезпечення позову було відмовлено.
Не погодившись з ухвалою суду першої інстанції, КП “Сокальжитлокомунсервіс” подало апеляційну скаргу, в якій через неправильне застосування норм матеріального права та порушення норм процесуального права просить її скасувати та ухвалити постанову, якою задовольнити заяву Підприємства повністю.
В обґрунтування доводів апеляційної скарги зазначає, що Підприємство належним чином виконує свої зобов`язання по сплаті податкових зобов`язань що підтверджується належною сплатою ПДВ (копіями декларацій та платіжних інструкцій). При цьому, вказує, що суд першої інстанції неправильно застосував критерії наявної реальної та очевидної загрози заподіяння шкоди правам та інтересам позивача оскільки проігнорував прямі докази вже вчинених відповідачем протиправних дій-списання коштів зі спеціального рахунку. Апелянт просить врахувати та взяти до уваги те, що невжиття заходів забезпечення позову ускладнить, а можливо, і унеможливить виконання судового рішення, оскільки у разі задоволення позовних вимог, спірні суми вже будуть списані контролюючим органом, що призведе до необхідності додаткових, тривалих та складних процедур повернення надміру сплачених коштів або їх перерахування.
У відзиві на апеляційну скаргу представниця відповідача Думич І.А. просила залишити її без задоволення, а оскаржувану ухвалу без змін.
Заслухавши суддю-доповідача, представників скаржника Марчук Р. 3. та Мокрій Р.З., які підтримали апеляційну скаргу, представниці відповідача Думич І. А., яка заперечила проти її задоволення, дослідивши наявні по справі матеріали та доводи апеляційної скарги в їх сукупності, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційну скаргу слід задовольнити, ухвалу суду першої інстанції скасувати та прийняти постанову про задоволення заяви про забезпечення позову, виходячи з наступного.
Відмовляючи у задоволенні заяви, суд першої інстанції вказав, що позивач у заяві про забезпечення позову не навів беззаперечних доводів, що не вжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся до суду, або є очевидними ознаки протиправності рішення, дії чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень, та порушення прав, свобод або інтересів особи, яка звернулася до суду, таким рішенням, дією або бездіяльністю. Суд зазначив, що наявність ознак протиправності оспорюваних дій може бути виявлено судом тільки на підставі з`ясування фактичних обставин справи, а також оцінки належності, допустимості і достовірності як кожного доказу окремо, так і достатності та взаємного зв`язку наявних у матеріалах справи доказів у їх сукупності. Крім того, суд зазначив, що сам факт подання позову не може бути підставою його забезпечення. Водночас, при розгляді заяви про забезпечення позову не вирішується питання законності оспорюваних рішень, дій чи бездіяльності відповідача. Оцінка протиправності таких рішень, дій та бездіяльності відповідача буде надана під час розгляду справи по суті.
Проте, колегія суддів вважає, що до таких висновків суд першої інстанції прийшов з неправильним застосуванням норм матеріального права, виходячи з наступного.
Інститут забезпечення адміністративного позову регламентовано статтями 150, 151 КАС України, які закріплюють підстави для вжиття заходів забезпечення адміністративного позову, а також способи забезпечення позову в адміністративному процесі.
Забезпечення адміністративного позову - це вжиття судом, у провадженні якого знаходиться справа, до вирішення адміністративної справи по суті визначених законом заходів з метою створення можливості реального виконання у майбутньому постанови суду, якщо її буде прийнято на користь позивача.
Частинами 1 та 2 ст. 150 КАС України передбачено, що суд за заявою учасника справи або з власної ініціативи має право вжити визначені цією статтею заходи забезпечення позову.
Забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо:
1) невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду; або
2) очевидними є ознаки протиправності рішення, дії чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень, та порушення прав, свобод або інтересів особи, яка звернулася до суду, таким рішенням, дією або бездіяльністю.
Згідно ч.1 ст. 151 КАС України позов може бути забезпечено: зупиненням дії індивідуального акта або нормативно-правового акта; забороною відповідачу вчиняти певні дії; забороною іншим особам вчиняти дії, що стосуються предмета спору; зупиненням стягнення на підставі виконавчого документа або іншого документа, за яким стягнення здійснюється в безспірному порядку.
Відповідно до ч.2 ст. 151 КАС України заходи забезпечення позову мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами. Суд також повинен враховувати співвідношення прав (інтересу), про захист яких просить заявник, із наслідками вжиття заходів забезпечення позову для заінтересованих осіб.
В ухвалі про забезпечення позову суд зазначає вид забезпечення позову та підстави його обрання (ч..6 ст. 154 КАС України).
Тобто, метою забезпечення позову є вжиття судом, у провадженні якого знаходиться справа, заходів щодо охорони матеріально-правових інтересів позивача від можливих недобросовісних дій із боку відповідача з тим, щоб забезпечити позивачу реальне та ефективне виконання судового рішення, якщо воно буде прийняте на користь позивача, в тому числі задля попередження потенційних труднощів у подальшому виконанні такого рішення.
При цьому, заходи забезпечення мають вживатись лише в межах позовних вимог, бути співмірними з ними, а необхідність їх застосування повинна обґрунтовуватись поважними підставами й підтверджуватись належними доказами. Співмірність передбачає співвідношення негативних наслідків від вжиття заходів забезпечення позову з тими негативними наслідками, які можуть настати в результаті невжиття цих заходів, з урахуванням відповідності права чи законного інтересу, за захистом яких заявник звертається до суду, майнових наслідків заборони відповідачу здійснювати певні дії.
Таким чином, суд, розглядаючи заяву про вжиття заходів забезпечення адміністративного позову, з огляду на докази, надані заявником для підтвердження своїх вимог, має пересвідчитись, зокрема, у тому, що існує дійсна і реальна загроза невиконання рішення суду чи суттєва перешкода у такому виконанні, а також у очевидності ознак протиправності рішення, дії чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень.
Розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам.
Водночас, вирішуючи питання про вжиття заходів забезпечення позову, суд в ухвалі про забезпечення позову повинен навести мотиви, з яких він дійшов висновку, що невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача. Також суд має вказати, в чому будуть полягати дії, направлені на відновлення прав позивача, оцінити складність вчинення цих дій, встановити, що витрати, пов`язані з відновленням прав, будуть значними.
Так само суд повинен вказати підстави, з яких він дійшов висновку про існування очевидних ознак протиправності рішення, дії чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень, та порушення прав, свобод або інтересів особи, яка звернулася до суду, цим рішенням, дією або бездіяльністю до ухвалення рішення у справі.
Слід зазначити, що під час вирішення питання щодо забезпечення позову обґрунтованість позову не досліджується, оскільки питання обґрунтованості заявлених позовних вимог є предметом дослідження судом під час розгляду спору по суті та не можуть вирішуватись ним під час розгляду клопотання про забезпечення позову.
Вирішуючи питання щодо наявності підстав для вжиття заходів забезпечення позову, суди повинні також враховувати специфіку правовідносин, стосовно яких виник спір, та їх відповідне законодавче врегулювання, за наслідками аналізу якого можна зробити висновок, чи дійсно застосування заходів забезпечення позову є необхідним у даному конкретному випадку, чи може невжиття таких засобів мати незворотні наслідки.
Колегія суддів звертає увагу, що положення статті 150 КАС України передбачаються дві альтернативні підстави для вжиття заходів забезпечення позову: 1) наявність очевидних ознак протиправності рішення (дій, бездіяльності) відповідача; 2) ускладнення або неможливість поновлення порушених прав позивача у разі невжиття заходів забезпечення позову.
Верховний Суд у постанові від 19.10.2023 у справі № 440/9568/22 зазначив, що суд при розгляді питання щодо вжиття заходів забезпечення повинен у кожному випадку, виходячи з конкретних доказів, встановити, чи є хоча б одна з названих альтернативних підстав.
Разом з тим, вирішуючи питання щодо наявності підстав для вжиття заходів забезпечення позову, суди повинні також ураховувати специфіку правовідносин, стосовно яких виник спір, та їх відповідне законодавче врегулювання, за наслідками аналізу якого можна зробити висновок, чи дійсно застосування заходів забезпечення позову є необхідним у даному конкретному випадку, чи може невжиття таких засобів мати незворотні наслідки.
При цьому, доводи суду першої інстанції зводяться до того, що зміст позовних вимог, тексту позову, долучені до позову матеріали, а також текст самої заяви про забезпечення позову не дозволяють дійти переконливого висновку про існування в даному випадку передбачених ст. 150 КАС України підстав для забезпечення позову, оскільки позивачем не наведено жодних належних та достатніх доводів, не надано належних та допустимих доказів, що невжиття заходів забезпечення позову може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, поновлення порушених чи оспорюваних прав та інтересів позивача, за захистом яких вона звернулась до суду, або очевидними є ознаки протиправності рішення, дії чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень, та порушення прав, свобод або інтересів особи, яка звернулася до суду, таким рішенням, дією або бездіяльністю.
Як видно зі змісту заяви про забезпечення позову та апеляційної скарги, заявник просить вжити заходи забезпечення адміністративного позову шляхом заборони ГУ ДПС вчиняти будь-які подальші дії, спрямовані на примусове стягнення (списання) з рахунків позивача, в тому числі, але не виключно, шляхом виставлення інкасових доручень (платіжних вимог) до набрання законної сили судового рішення по даній справі.
Колегія суддів наголошує, що достовірно встановити наведені обставини без розгляду спору по суті є неможливим.
Факт порушення прав та інтересів заявника підлягає доведенню у встановленому законом порядку, тобто підтвердження факту вчинення таких порушень чи спростування цих обставин може бути з`ясоване виключно в процесі розгляду справи по суті заявлених позовних вимог.
Апелянтом наведені у заяві про забезпечення позову обставини, доводять наявність очевидних ознак протиправності, оскільки у разі задоволення позовних вимог, спірні суми вже будуть списані контролюючим органом, що призведе до необхідності додаткових, тривалих та складних процедур повернення надміру сплачених коштів або їх перерахування. 
Вказане, на переконання колегії суддів, становитиме на позивача надмірний тягар відновлення порушеного права, що є неприпустимим.
Крім того, колегія суддів звертає увагу, що можливе настання негативних наслідків в даному випадку є беззаперечним доказом для вжиття заходів забезпечення адміністративного позову.
Разом з тим, вжиття таких заходів жодним чином не зумовлює фактичного вирішення спору по суті, а спрямовано лише на збереження існуючого становища до розгляду справи по суті, оскільки факт правомірності чи протиправності примусового стягнення коштів з рахунків буде встановлено під час повного, всебічного і об`єктивного судового розгляду справи.
Проте вказані обставини залишились поза увагою суду першої інстанції.
Згідно п.3, 4 ч.1ст.317 КАС України, підставами для скасування судового рішення суду першої інстанції повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення є невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи, порушення норм процесуального права.
Таким чином, колегія суддів приходить до висновку, що доводи апеляційної скарги є суттєвими та складають підстави для висновку про невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи та порушення норм процесуального права, у зв`язку з чим оскаржувана ухвала підлягає скасуванню з ухваленням постанови про задоволення заяви.
Керуючись ст.ст. 308, 310, 315, 317, 321, 322, 325, 328, 329 КАС України, суд,

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу Комунального підприємства “Сокальжитлокомунсервіс” задовольнити.
Ухвалу Львівського окружного адміністративного суду від 08 грудня 2025 року по справі №380/23665/25 скасувати та ухвалити постанову, якою заяву Комунального підприємства “Сокальжитлокомунсервіс” про забезпечення позову задовольнити повністю.
Вжити заходи забезпечення позову шляхом заборони Головному управлінню ДПС Львівської області вчиняти будь-які дії, спрямовані на примусове стягнення (списання) з рахунків Комунального підприємства “Сокальжитлокомунсервіс”, в тому числі, але не виключно, шляхом виставлення інкасових доручень (платіжних вимог) до набрання законної сили рішенням по справі №380/23665/25.
Постанова набирає законної сили з дати її ухвалення та може бути оскаржена у касаційному порядку шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення. 

Головуючий суддя	 	Р. В. Кухтей 	
судді	 	С. П. Нос 	
 	 	С. М. Шевчук  	
Повне судове рішення складено 15.05.26