ЗАКАРПАТСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД

Р І Ш Е Н Н Я
і м е н е м У к р а ї н и

02 червня 2026 року	м. Ужгород	№ 260/1069/26 	

Закарпатський окружний адміністративний суд у складі: головуючої – судді Маєцької Н.Д., розглянувши у порядку письмового провадження адміністративну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Чернівецькій області про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити дії, -

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 звернулася до Закарпатського окружного адміністративного суду із позовом до Головного управління Пенсійного фонду України в Чернівецькій області: 1) Визнати протиправним та скасувати рішення про відмову в призначенні пенсії Головного управління Пенсійного фонду України в Чернівецькій області від 29.12.2025 № 072250012520; 2) Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Чернівецькій області призначити ОСОБА_1 з 22 грудня 2025 року пенсію за віком відповідно до ст. 26 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» із зарахуванням до страхового стажу періодів: 25 серпня 1977 року – 07 серпня 1978 року, 11 вересня 1978 року – 23 серпня 1979 року, 01 вересня 1979 року – 10 березня 1982 року, 22 березня 1982 року – 02 вересня 1985 року, 16 вересня 1985 року – 16 вересня 1993 року, 01 жовтня 1993 року – 02 вересня 1996 року, 12 вересня 1996 року – 01 грудня 2001 року, 01 грудня 2001 року – 01 жовтня 2002 року, 06 травня 2002 року – 25 грудня 2003 року.
Позовні вимоги обґрунтовані тим, що позивач звернулася до органу пенсійного фонду із заявою про призначення пенсії за віком. Однак, відповідачем було відмовлено у призначенні пенсії, у зв`язку з відсутністю необхідного стажу. На переконання позивача, трудова книжка містить всі необхідні записи про роботу у спірні періоди, відтак вважає, що оскаржене рішення про відмову в призначенні пенсії прийняте без повного з`ясування всіх обставин справи та дослідження не в повному обсязі документів, наданих позивачем, відтак є протиправним та підлягає скасуванню.
Відповідач надав суду відзив на позовну заяву, відповідно до якого просить відмовити у задоволенні позову, в зв`язку з тим, що оскарженим рішенням відмовлено позивачу у призначенні пенсії, у зв`язку з відсутністю необхідного страхового стажу роботи. Відповідач, зазначає, що починаючи з 19.06.2023 обчислення страхового стажу, набутого в республіках колишнього Союзу Радянських Соціалістичних Республік, а в подальшому незалежних держав та врахування нарахованої на їх території заробітної плати здійснюється відповідно до законодавства України з урахуванням двосторонніх угод/договорів. На сьогодні така двостороння угода в галузі пенсійного забезпечення з вищезазначеними республіками відсутня. Враховуючи вищевказане прийнято рішення про відмову у призначенні пенсії, в зв`язку із відсутністю необхідного страхового стажу.
Дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд приходить наступних висновків. 
Судом встановлено, що 22 грудня 2025 року позивач звернулася до органу пенсійного фонду із заявою про призначення пенсії за віком.
Рішенням Головного управління Пенсійного фонду України в Чернівецькій області від 29 грудня 2025 року № 072250012520 позивачу відмовлено у призначенні пенсії за віком, у зв`язку з відсутністю необхідного страхового стажу. 
Відповідно до вказаного рішення страховий стаж позивача складає 09 років 11 місяців 12 днів.
До страхового стажу не зараховано період згідно трудової книжки: період навчання з 01.09.1979 по 06.03.1982 та періоди роботи на території Республіки Туркменістан з 25.08.1977 по 07:08.1978, з 11.09.1979 по 23.08.1979 та період догляду за дітьми 24.07.1987р.н., ІНФОРМАЦІЯ_1 й періоди роботи на території Республіки Таджикистан з 22.03.1983 по 02.09.1985, з 16.09.1985 по 16.09.1993, з 01.10.1993 по 02.09.1996, з 12.09.1996 по 01.12.2001, з 02.12.2001 по 01.10.2002, з 06.05.2002 по 25.12.2003, оскільки згідно пункту 2 ст. 24.1 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" періоди трудової діяльності до 01.01.1992 року за межами України у республіках колишнього Союзу РСР зараховуються до страхового стажу, у тому числі на пільгових умовах, особам, які проживають в Україні, за умови нездійснення іншою державою пенсійних виплат таким особам за зазначені періоди. Порядок підтвердження нездійснення іншою державою пенсійних виплат визначається Кабінетом Міністрів України.
Надаючи оцінку спірним правовідносинам, суд зазначає наступне.
Згідно з ч. 2 ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Відповідно до ст. 46 Конституції України громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.
Відповідно до ч. 1 ст. 1 Закону України "Про пенсійне забезпечення" від 05 листопада 1991 року № 1788-ХІІ громадяни України мають право на державне пенсійне забезпечення за віком, по інвалідності, у зв`язку з втратою годувальника та в інших випадках, передбачених цим Законом.
Згідно з ст. 12 Закону України "Про пенсійне забезпечення" право на пенсію за віком мають: чоловіки - після досягнення 60 років і при стажі роботи не менше 25 років; жінки - після досягнення 55 років і при стажі роботи не менше 20 років.
Принципи, засади і механізми функціонування системи загальнообов`язкового державного пенсійного страхування, призначення, перерахунку і виплати пенсій, надання соціальних послуг з коштів Пенсійного фонду, що формуються за рахунок страхових внесків роботодавців, бюджетних та інших джерел передбачено Законом України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" від 09 липня 2003 року № 1058-IV (далі Закон № 1058).
Відповідно до ч. 1 ст. 24 Закону № 1058 страховий стаж - період (строк), протягом якого особа підлягає загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню та за який щомісяця сплачені страхові внески в сумі не меншій, ніж мінімальний страховий внесок.
Страховий стаж обчислюється територіальними органами Пенсійного фонду відповідно до вимог цього Закону за даними, що містяться в системі персоніфікованого обліку, а за періоди до впровадження системи персоніфікованого обліку - на підставі документів та в порядку, визначеному законодавством, що діяло до набрання чинності цим Законом (ч. 2 ст. 24 Закону № 1058).
Відповідно до ч. 4 ст. 24 Закону №1058 періоди трудової діяльності та інші періоди, що враховувалися до стажу роботи для призначення пенсії до набрання чинності цим Законом, зараховуються до страхового стажу в порядку і на умовах, передбачених законодавством, що діяло раніше, крім випадків, передбачених цим Законом.
Згідно з ч. 1 ст. 26 Закону № 1058 особи мають право на призначення пенсії за віком після досягнення віку 60 років за наявності страхового стажу не менше 15 років по 31 грудня 2017 року.
Починаючи з 1 січня 2018 року право на призначення пенсії за віком після досягнення віку 60 років мають особи за наявності страхового стажу: з 1 січня 2020 року по 31 грудня 2020 року - не менше 27 років.
Згідно з ч. 3 ст. 26 Закону № 1058 у разі відсутності, починаючи з 1 січня 2019 року, страхового стажу, передбаченого частинами першою і другою цієї статті, право на призначення пенсії за віком мають особи після досягнення віку 65 років за наявності страхового стажу: з 1 січня 2025 року по 31 грудня 2025 року - від 15 до 22 років.
У відповідності до ст. 62 Закону України "Про пенсійне забезпечення" основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. Порядок підтвердження наявного трудового стажу при відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній встановлюється Кабінетом Міністрів України.
Відповідно до п. 1 Порядку підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 12 серпня 1993 року № 637 із змінами (далі Порядок № 637) основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. За відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній трудовий стаж встановлюється на підставі інших документів, виданих за місцем роботи, служби, навчання, а також архівними установами.
Згідно з п. 3 Порядку № 637 за відсутності трудової книжки, а також у тих випадках, коли в трудовій книжці відсутні необхідні записи або містяться неправильні чи неточні записи про періоди роботи, для підтвердження трудового стажу приймаються дані, наявні в реєстрі застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування, довідки, виписки із наказів, особові рахунки і відомості на видачу заробітної плати, посвідчення, характеристики, письмові трудові договори і угоди з відмітками про їх виконання та інші документи, які містять відомості про періоди роботи.
Відповідно до ч.1 ст.56 Закону України "Про пенсійне забезпечення" до стажу роботи зараховується робота, виконувана на підставі трудового договору на підприємствах, в установах, організаціях і кооперативах, незалежно від використовуваних форм власності та господарювання, а також на підставі членства в колгоспах та інших кооперативах, незалежно від характеру й тривалості роботи і тривалості перерв.
Як вже встановлено судом, оскарженим рішенням ГУ ПФ України в Чернівецькій області від 29.12.2025 року № 072250012520 про відмову у призначенні позиву пенсії до страхового стажу позивача не зараховано період навчання з 01.096.1979 року по 06.03.1982 року.
Згідно з п. 8 Порядку № 637, час навчання у вищих учбових, професіональних, учбово-виховних закладах, учбових закладах підвищення кваліфікації і перепідготовки кадрів, у аспірантурі, докторантурі й криничній ординатурі підтверджується дипломами, посвідченнями, свідоцтвами, а також довідками та іншими документами, які видані на підставі архівних даних і які містять відомості про період навчання.
Судом з відомостей, наявних у трудовій книжці позивача серії НОМЕР_1 встановлено, що позивач у період з 01.09.1979 року по 10.03.1982 року навчалася в Ленінабадському медичному училищі ім. академіка І.П.Павлова (записи № 5, № 6).
Вказані записи про навчання внесені на підставі диплому серії НОМЕР_2 , виданого Ленінабадським медичним училищем ім. академіка І.П.Павлова. 
Відтак, період навчання позивача підлягає зарахуванню до страхового стажу позивача.
В той же час, відповідно до заявлених позовних вимог позивач просить зарахувати до страхового стажу період навчання 01.09.1979 року по 10.03.1982 року. 
Однак, суд зазначає, що визначальним при вирішенні питання щодо тривалості періоду навчання, який підлягає зарахуванню до страхового стажу є дата фактичного завершення навчання, підтверджена відповідними документами навчального закладу. 
Так, зі змісту диплому серії НОМЕР_2 вбачається, що рішенням державної екзаменаційної комісії позивачу призначено відповідну кваліфікацію 06.03.1982 року. Крім того, запис у трудовій книжці про закінчення навчання внесено 10.03.1982 року саме на підставі наказу від 06.03.1982 року, що свідчить про завершення навчання позивача у зазначену дату.
З огляду на вищенаведене, суд доходить висновку, що період навчання позивача підлягає зарахуванню до страхового стажу з 01.09.1979 року по 06.03.1982 року, тоді як правові підстави для зарахування зазначеного періоду по 10.03.1982 року відсутні. 
Щодо незарахування до страхового стажу позивача періодів роботи на території Республіки Туркменістан з 25.08.1977 по 07.08.1978, з 11.09.1979 по 23.08.1979, періоди роботи на території Республіки Таджикистан з 22.03.1983 по 02.09.1985, з 16.09.1985 по 16.09.1993, з 01.10.1993 по 02.09.1996, з 12.09.1996 по 01.12.2001, з 02.12.2001 по 01.10.2002, з 06.05.2002 по 25.12.2003, суд зазначає наступне.
Відповідно до відомостей у трудовій книжці позивача серії НОМЕР_3 , вбачається, що вона у працювала: 
- у період з 25.08.1977 року по 07.08.1978 року санітаркою травматологічного відділення РКЛ ім. Пирогова (записи № 1,2); 
- у період з 11.09.1978 року по 23.08.1979 року санітаркою в поліклінічному відділенні МСЧ комбіната (записи № 3,4);
- у період з 22.03.1982 року по 02.09.1985 року помічником санлікаря Кайранської санепідстанції (записи № 7-9);
- у період з 16.09.1985 року по 16.09.1993 року помічником санлікаря Кайранської санепідстанції (записи №10, 11);
- у період з 01.10. 1993 року по 02.09.1996 року завідувачем дезінфекційного відділення в СЕС Чкаловська (записи № 12,13);
- у період з 12.09.1996 – 01.12.2001 - мікробіологом дільниці релейного захисту, автоматики та засобів вимірювання 5 розряду, лаборантом-мікробіологом 5 розряду, лаборантом-мікробіологом 5 розряду ВО «Східний комбінат рідких металів» (записи № 14-20);
- у період з 01.12.2001 року по 01.10.2002 року лаборантом-мікробіологом 5 розряду в РЕУ водоканалізації (записи № 21-22); 
- у період з 06.05.2002 року по 25.12.2003 – завідувачем підрозділу гігієни дітей та підлітків Чкаловської міської СЕС (записи № 23-24).
Підставою для незарахування до стажу позивача вищевказаних періодів, відповідачем в оскарженому рішенні зазначено те, що згідно пункту 2 ст. 24.1 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" періоди трудової діяльності до 01.01.1992 року за межами України у республіках колишнього Союзу РСР зараховуються до страхового стажу, у тому числі на пільгових умовах, особам, які проживають в Україні, за умови нездійснення іншою державою пенсійних виплат таким особам за зазначені періоди. Порядок підтвердження нездійснення іншою державою пенсійних виплат визначається Кабінетом Міністрів України.
Суд зазначає, що згідно ч.ч. 1, 2ст. 24-1 Закону №1058-IVперіоди трудової діяльності за межами України зараховуються до страхового стажу, у тому числі на пільгових умовах, особам, які проживають в Україні, якщо це передбачено цим Законом або міжнародними договорами України, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України.
Періоди трудової діяльності до 1 січня 1992 року за межами України у республіках колишнього Союзу РСР зараховуються до страхового стажу, у тому числі на пільгових умовах, особам, які проживають в Україні, за умови нездійснення іншою державою пенсійних виплат таким особам за зазначені періоди. Порядок підтвердження нездійснення іншою державою пенсійних виплат визначається Кабінетом Міністрів України.
У разі відсутності обміну інформацією між органами пенсійного забезпечення України та органами пенсійного забезпечення іншої держави і неможливості документального підтвердження нездійснення іншою державою пенсійних виплат за зазначені періоди особа повідомляє про це органи Пенсійного фонду в заяві про призначення, поновлення та продовження виплати пенсії.
Відповідно до пунктів 3, 4 Порядку підтвердження нездійснення іншою державою пенсійних виплат особам, які проживають в Україні, за періоди трудової діяльності до 1 січня 1992 року за межами України в республіках колишнього Союзу РСР для зарахування їх до страхового стажу, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 16.05.2025 №562 (далі - Порядок №562), у разі коли в документах, що подаються особою до територіального органу Пенсійного фонду України для призначення пенсії, зазначено періоди трудової діяльності до 1 січня 1992 р. за межами України в республіках колишнього Союзу РСР, у заяві про призначення пенсії така особа зазначає інформацію про те, що вона отримує або не отримує пенсійні виплати в інших державах.
У разі коли у заяві про призначення пенсії особа зазначила інформацію про те, що вона не отримує пенсійні виплати в іншій державі, особа додає до заяви про призначення пенсії документи, видані органами, що здійснюють пенсійне забезпечення в іншій державі, які підтверджують факт неотримання таких виплат.
У разі відсутності документів про неотримання в іншій державі пенсійних виплат особа зазначає причини неможливості їх отримання та може звернутися до територіального органу Пенсійного фонду України за допомогою в поданні до іншої держави запиту щодо відповідних документів.
До надходження відповідних документів до територіального органу Пенсійного фонду України пенсія особі обчислюється без урахування періодів трудової діяльності до 1 січня 1992 р. за межами України в республіках колишнього Союзу РСР, крім випадків відсутності можливості здійснення обміну інформацією між органами пенсійного забезпечення України та органами пенсійного забезпечення іншої держави та документального підтвердження нездійснення іншою державою пенсійних виплат за зазначені періоди.
У разі укладення міжнародного договору, згода на обов`язковість якого надана Верховною Радою України, територіальний орган Пенсійного фонду України протягом п`яти робочих днів з дати подання особою заяви про призначення пенсії надсилає до органу, що здійснює пенсійне забезпечення в іншій державі, запит щодо підтвердження нездійснення пенсійних виплат особі, яка проживає в Україні, за періоди трудової діяльності до 1 січня 1992 р. за межами України в республіках колишнього Союзу РСР, а в разі неукладення міжнародного договору, згода на обов`язковість якого надана Верховною Радою України, - до МЗС запит щодо передачі органу, що здійснює пенсійне забезпечення в іншій державі, запиту щодо підтвердження нездійснення в іншій державі пенсійних виплат особі, яка проживає в Україні, за періоди трудової діяльності до 1 січня 1992 р. за межами України в республіках колишнього Союзу РСР для обчислення розміру пенсії.
МЗС протягом п`яти робочих днів з дня отримання зазначеного запиту передає дипломатичними каналами іншій державі та органу, що здійснює пенсійне забезпечення в іншій державі, запит з інформацією про те, що всі особисті дані, які будуть зазначені в наданих документах, є конфіденційними. Після отримання документів до даних, які зазначені в них, будуть застосовані вимоги Законів України «Про інформацію» та «Про захист персональних даних», і такі дані будуть використовуватися виключно для потреб, пов`язаних з питаннями загальнообов`язкового державного соціального страхування, визначених законом.
Якщо відсутня можливість здійснення обміну інформацією між територіальним органом Пенсійного фонду України та органами, що здійснюють пенсійне забезпечення в іншій державі (міжнародне співробітництво між органами пенсійного забезпечення України та органами пенсійного забезпечення іншої держави не налагоджувалося чи не отримано відповіді на запит МЗС протягом 45 днів з дати його надсилання до іншої держави та органу, що здійснює пенсійне забезпечення в іншій державі), до появи можливості здійснення такого обміну/отримання підтвердних документів про нездійснення іншою державою пенсійних виплат особі, яка проживає в Україні, за періоди трудової діяльності до 1 січня 1992 р. за межами України в республіках колишнього Союзу РСР, пенсія особі обчислюється з урахуванням періодів роботи в республіках колишнього Союзу РСР. У такому разі в заяві про призначення пенсії особа зазначає інформацію про те, що вона не отримує пенсійних виплат у відповідній державі та не може документально підтвердити нездійснення іншою державою пенсійних виплат за зазначені періоди.
Таким чином, суд звертає увагу на те, що пунктом 4 Порядку №562 передбачено, що якщо відсутня можливість здійснення обміну інформацією між територіальним органом Пенсійного фонду України та органами, що здійснюють пенсійне забезпечення в іншій державі (міжнародне співробітництво між органами пенсійного забезпечення України та органами пенсійного забезпечення іншої держави не налагоджувалося чи не отримано відповіді на запит МЗС протягом 45 днів з дати його надсилання до іншої держави та органу, що здійснює пенсійне забезпечення в іншій державі), до появи можливості здійснення такого обміну/отримання підтвердних документів про нездійснення іншою державою пенсійних виплат особі, яка проживає в Україні, за періоди трудової діяльності до 1 січня 1992 р. за межами України в республіках колишнього Союзу РСР, пенсія особі обчислюється з урахуванням періодів роботи в республіках колишнього Союзу РСР.
Суд враховує, що Указом Президента України №64/2022 від 24.02.2022 «Про введення воєнного стану в Україні», затвердженим Законом України від 24.02.2022 №2102-ІХ, у зв`язку з військовою агресією Російської Федерації проти України, на підставі пропозиції Ради національної безпеки і оборони України, відповідно до пункту 20 частини першої статті 106 Конституції України, Закону України "Про правовий режим воєнного стану" постановлено ввести в Україні воєнний стан із 05 години 30 хвилин 24 лютого 2022 року строком на 30 діб.
Указами Президента України строк дії режиму воєнного стану продовжувався та все ще триває. 
23.12.2022 набрав чинності Закон України від 01.12.2022 №2783-IX "Про зупинення дії та вихід з Конвенції про правову допомогу і правові відносини у цивільних, сімейних та кримінальних справах та Протоколу до Конвенції про правову допомогу і правові відносини у цивільних, сімейних та кримінальних справах від 22.01.1993", відповідно до якого зупинено у відносинах, зокрема, з російською федерацією дію Конвенції про правову допомогу і правові відносини у цивільних, сімейних та кримінальних справах, вчиненої від імені України у м. Мінську 22 січня 1993 року і ратифікованої Законом України від 10 листопада 1994 року №240/94-ВР та Протоколу до Конвенції про правову допомогу і правові відносини у цивільних, сімейних та кримінальних справах від 22 січня 1993 року, вчиненого від імені України у м. Москві 28 березня 1997 року і ратифікованого Законом України від 03.03.1998 №140/98-ВР.
Також, постановою Кабінету Міністрів України від 29.11.2022 №1328 було постановлено вийти з Угоди про гарантії прав громадян держав - учасниць Співдружності Незалежних Держав у галузі пенсійного забезпечення, вчиненої 13 березня 1992 року у м. Москві.
Незважаючи на вихід України з зазначеної Угоди у 2022, відповідно до її положень пенсійні права громадян, набуті до такого виходу, зберігають свою чинність, що виключає можливість звуження обсягу вже набутого права на пенсійне забезпечення з підстав, які не залежать від волі особи.
З огляду на визначені наслідки припинення дії міжнародного договору України суд висновує, що денонсація Угоди від 13.03.1992 та Угоди від 14.01.1993 означає, що вказані Угоди припинили породження зобов`язань для сторін у майбутньому, але не впливає на права, зобов`язання або юридичне становище учасників цих Угод, які виникли в результаті її виконання, - вони зберігаються і після припинення зазначених Угод.
Верховний Суд у постанові від 17.09.2024 у справі № 580/3576/22 вказав, що не зважаючи на вихід України з Угоди, пенсійні права громадян держав-учасниць Співдружності, що виникли відповідно до положень цієї Угоди, не втрачають своєї сили і в разі виходу із Угоди держави-учасниці, на території якої вони проживають (ст. 13 Угоди).
Як передбачає ч. 3 ст. 44 Закону №1058-IV органи Пенсійного фонду мають право вимагати відповідні документи від підприємств, організацій і окремих осіб, видані ними для оформлення пенсії, а також в необхідних випадках перевіряти обґрунтованість їх видачі та достовірність поданих відомостей про осіб, які підлягають загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню, умови їх праці та інших відомостей, передбачених законодавством для визначення права на пенсію.
У контексті досліджуваного правого регулювання слід відзначити, що право органів, які призначають пенсію, вимагати від фізичних осіб дооформлення прийнятих і подання додаткових документів, передбачених законодавством, а також перевіряти обґрунтованість їх видачі, не повинно нівелювати обов`язок пенсійного органу щодо установлення права особи на одержання пенсії на підставі всебічного, повного і об`єктивного розгляду всіх поданих документів.
У даному випадку орган пенсійного забезпечення не здійснив жодних дій, спрямованих на отримання відомостей або додаткових документів, на підставі яких можна було б переконатися у достовірності інформації, зазначеної у поданих позивачем документах.
Враховуючи вищенаведене, суд приходить висновку про наявність підстав для зарахування до страхового стажу позивача періодів роботи з 25.08.1977 року по 07.08.1978 року; з 11.09.1978 року по 23.08.1979 року; з 22.03.1982 року по 02.09.1985 року; з 16.09.1985 року по 16.09.1993 року; з 01.10. 1993 року по 02.09.1996 року; з 12.09.1996 року по 01.12.2001 року; з 01.12.2001 року по 01.10.2002 року, з 06.05.2002 року по 25.12.2003 року.
За таких обставин, суд приходить висновку, що приймаючи оскаржене рішення про відмову у призначенні позивачу пенсії від 29 грудня 2025 року № 072250012520 відповідач діяв всупереч вимог вказаних вище норм законів, що спричинило порушення права позивача на соціальний захист та отримання пенсійних виплат. Відтак, вказане рішення є протиправним та підлягає скасуванню.
Щодо позовних вимог про зобов`язання відповідача призначити позивачу пенсію за віком з 22 грудня 2025 року, суд зазначає, що вирішуючи питання обрання належного та ефективного судового захисту, суд враховує те, що уповноваженим органом для обчислення страхового стажу особи є Пенсійний фонд. Суд не може перебирати компетенцію суб`єктів владних повноважень.
Оскільки за встановлених судом обставин, у контексті наведених вимог законодавства, яким врегульовані спірні правовідносини, суд дійшов висновку, що ГУ ПФ в Чернівецькій області необхідно повторно розглянути заяву позивача від 22.12.2025 року, оскільки за наслідками розгляду цієї справи встановлено, що пенсійний орган при відмові у призначенні пенсії протиправно не зарахував позивачу вищевказаний період навчання та окремі періоди роботи, а тому пенсійному органу необхідно вчинити дії щодо проведення нового розрахунку страхового стажу та вирішити питання про призначення пенсії за віком, з урахуванням висновків, викладених в цьому рішенні. 
Відтак, позовні вимоги підлягають частковому задоволенню.
У відповідності до ч. 1 ст. 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених ст. 78 КАС України. Відповідно до ч. 2 ст. 77 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача. 
Враховуючи вищевикладене, суд, дослідивши матеріали справи, оцінивши докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні, вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню частково.
Відповідно до ч. 3 ст. 139 КАС при частковому задоволенні позову судові витрати покладаються на обидві сторони пропорційно до розміру задоволених позовних вимог. При цьому суд не включає до складу судових витрат, які підлягають розподілу між сторонами, витрати суб`єкта владних повноважень на правничу допомогу адвоката та сплату судового збору.
Позивачем при зверненні до суду сплачено судовий збір у розмірі 1064,96 грн. Враховуючи часткове задоволення позову, суд дійшов висновку про необхідність стягнення з відповідача за рахунок його бюджетних асигнувань на користь позивача судові витрати зі сплати судового збору у розмірі 532,48 грн. 
Керуючись ст. ст. 5, 19, 77, 139, 243, 246 Кодексу адміністративного судочинства України, суд – 
ВИРІШИВ:

1. Позовну заяву ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_4 ) до Головного управління Пенсійного фонду України в Чернівецькій області (Чернівецька область, м. Чернівці, вул. Кобилянської Ольги 1/пл. Центральна, буд. 3, код ЄДРПОУ 40329345) про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити дії – задовольнити частково.
2. Визнати протиправним та скасувати рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Чернівецькій області про відмову у призначенні пенсії ОСОБА_1 № 072250012520 від 29 грудня 2025 року.
3. Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Чернівецькій області зарахувати до страхового стажу для обчислення пенсії ОСОБА_1 період навчання з 01.09.1979 року по 06.03.1982 року та періоди роботи з 25.08.1977 року по 07.08.1978 року; з 11.09.1978 року по 23.08.1979 року; з 22.03.1982 року по 02.09.1985 року; з 16.09.1985 року по 16.09.1993 року; з 01.10.1993 року по 02.09.1996 року; з 12.09.1996 року по 01.12.2001 року; з 01.12.2001 року по 01.10.2002 року, з 06.05.2002 року по 25.12.2003 року.
4. Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Чернівецькій області повторно розглянути заяву ОСОБА_1 від 22 грудня 2025 року про призначення пенсії за віком та вирішити питання призначення їй пенсії за віком, з урахуванням висновків суду. 
5. В задоволенні решти позовних вимог –відмовити.
6. Стягнути на користь ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_4 ) за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Пенсійного фонду України в Чернівецькій області (Чернівецька область, м. Чернівці, вул. Кобилянської Ольги 1/пл. Центральна, буд. 3, код ЄДРПОУ 40329345) судові витрати у розмірі 532,48 грн. (п`ятсот тридцять дві гривні сорок вісім копійок).
7. Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду. Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було проголошено скорочене (вступну та резолютивну частини) рішення суду або якщо розгляд справи здійснювався в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення. Апеляційна скарга подається безпосередньо до суду апеляційної інстанції.

Суддя	Н.Д. Маєцька