ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/2837/26 Справа № 182/477/23 	  	Суддя у 1-й інстанції - Кобеляцька - Шаховал І.О. Суддя у 2-й інстанції - Халаджи О. В.	

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27 травня 2026 року м. Дніпро
Дніпровський апеляційний суд у складі:
судді - доповідача Халаджи О. В.
суддів: Гапонова А.В., Красвітної Т.П.,
розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи за наявними в ній матеріалами, у письмовому провадженні у м. Дніпро апеляційну скаргу Акціонерного товариства «ОТП Банк» на рішення Нікопольського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 14 жовтня 2025 року у справі за позовом Акціонерного товариства «ОТП Банк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості (суддя першої інстанції Кобеляцька-Шаховал І.О.), -

В С Т А Н О В И В:

В лютому 2023 року АТ «ОТП Банк»звернулось до Нікопольського міськрайонного суду Дніпропетровської області з позовом до  ОСОБА_1 про стягнення заборгованості, в якому просило стягнути з відповідачки на їх користь заборгованість за кредитним договором № 2022393205 у розмірі 53 567 грн. 69 коп., яка складається з: 30 671 грн. 84 коп. – заборгованість за тілом кредиту, 3 782 грн. 10 коп. - заборгованість за відсотками, 10 328 грн. 16 коп. – заборгованість за простроченим тілом кредиту, 8 785 грн. 60 коп. – заборгованість за простроченими відсотками, а також суму сплаченого судового збору у розмірі 2 684 грн.
Рішенням Нікопольського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 14 жовтня 2025 року в задоволенні позовних вимог АТ «ОТП Банк» відмовлено.
Із вказаним рішенням суду не погодилось АТ «ОТП Банк»та подало апеляційну скаргу, в якій посилається на порушення судом першої інстанції норм матеріального і процесуального права, а також неповне з`ясування обставин справи, які мають значення для справи.
Зазначає, що ними належними та допустимими доказами доведено факт укладення із відповідачкою договору № 2022393205 у змішаній формі яка передбачає надання безпосередньо кредиту на придбання обумовлених товарів, відкриття та обслуговування кредитної лінії, видачу і обслуговування кредитних карток. Відповідно до умов вказаного договору ОСОБА_1 отримала кредитні кошти для придбання пральної машини, а також їй відкрито картковий рахунок та видано електронний платіжний засіб у вигляді карти MC GOLD. Також наголошував, що у вказаному договорі серед інших істотних умов сторонами погоджено відсотки за користування кредитом у розмірі 0,01 % річних в продовж пільгового періоду та 5 % в місяць після закінчення пільгового періоду, а тому вважав безпідставною відмову суду першої інстанції у задоволенні позовних вимог через неузгодження відсотків. З приводу складових кредитної заборгованості пояснював, що заборгованість за простроченими відсотками та за простроченим тілом виникає у разі не внесення позичальником обов`язкового мінімального платежу за попередній розрахунковий період та не є відповідальністю за прострочення виконання зобов`язання та не допускає подвійного стягнення цих сум із боржника. Також наголошує що відповідачка користувалась кредитними коштами та частково погашала кредитну заборгованість, а отже погоджувалась з умовами кредитного договору.
Враховуючи наведене просили рішення Нікопольського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 14 жовтня 2025 року скасувати та ухвалити нове, яким задовольнити позовні вимоги та стягнути з відповідачки на їх користь заборгованість за кредитним договором у розмірі № 2022393205 у розмірі 53 567,69 грн., а також суму сплаченого судового збору у розмірі 7 226 грн.
Представником ОСОБА_1 – адвокатом Чуприною Є.А. подано відзив на апеляційну скаргу в якому він просив залишити її без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін, як законне та обґрунтоване. Зокрема зазначає, що умови та правила користування кредитними картатими, які долучені до позовної заяви не підписані відповідачем, а є роздруківкою із сайту банку, а тому не можуть розцінюватись як частина кредитного договору та не можуть бути підтвердженням факту погодження сторонами розміру відсотків за користування кредитом. Також вважає, що надані позивачем розрахунки заборгованості в повній мірі не відображають її складових та не є належними та допустимими доказами у розумінні ЦПК України. Звертає увагу, що позивач в односторонньому порядку змінив ціну кредитного договору, а відповідачка в повному обсязі погасила кредитну заборгованість у розмірі 11 327,90 грн.
Згідно ч.1 ст. 369 ЦПК України апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше тридцяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.
За таких обставин, апеляційний розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження, відповідно до приписів ч.13 ст.7 ЦПК України, якою передбачено, що розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.
В даній справі ціна позову становить 53 567,69 грн. тобто менше тридцяти розмірів прожиткового мінімуму (3 328х30 =99 840), а тому справа підлягає розгляду в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи.
Заслухавши доповідь судді-доповідача, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню. 
Відповідно до ч.1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Згідно із ч. 4 ст. 367 ЦПК України, суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.
Згідно ч. 1 ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Судом першої інстанції встановлено, що 12 січня 2019 року між АТ «ОТП Банк» та ОСОБА_1 було укладено кредитний договір № 2022393205, відповідно до п.п. 1.1., 1.2. якого відповідач отримав кредит у загальному розмірі 11 327,90 грн, з яких 10 977,90 грн на придбання товару у ТОВ «САВ ДИСТРИБЬЮШИН» та 350 грн на сплату додаткових послуг банку, а саме послуга «СМС+Довідка». Дата остаточного повернення кредиту – 12 січня 2021 року. Процентна ставка - фіксована у розмірі 0,01% річних (т.1 а.с.39).
Повернення кредиту та сплата процентів відбувається шляхом сплати позичальником ануїтетних платежів на рахунок погашення боргових зобов`язань, реквізити якого визначені у додатку № 1 до кредитного договору (п.1.3. кредитного договору № 2022393205 від 12 січня 2019 року (т.1 а.с.41).
Відповідно до п.1.4. кредитного договору № 2022393205 від 12 січня 2019 року, датою (моментом) надання банком та отримання позичальником кредиту вважається дата підписання позичальником кредитного договору. Кредит надається шляхом перерахування за дорученням позичальника коштів на поточний рахунок продавця 1 на придбання товару.
Пунктом 1.5. кредитного договору № 2022393205 від 12 січня 2019 року визначено, що підписанням кредитного договору позичальник заявляє, гарантує та підтверджує, що: 1) банк надав позичальнику в письмовій формі та в повному об`ємі інформацію передбачену законодавством, що захищає права споживачів; 2) позичальника перед укладенням кредитного договору ознайомлено із інформацією, визначеною паспортом споживчого кредиту, необхідною для отримання кредиту із порівнянням різних пропозицій банку з метою прийняття обґрунтованого рішення щодо укладення кредитного договору; 3) позичальник отримав кредит на сприятливих для нього умовах; банк надав позичальнику підписаний зі сторони банку оригінальний примірник кредитного договору зі всіма невід`ємними частинами та всіма додатками до кредитного договору (зокрема, але не виключно, графік платежів з розрахунком загальної вартості кредиту); 4) з правилами кредитування, зокрема з положеннями щодо відповідальності позичальника, та тарифами банку, які є невід`ємною частиною кредитного договору та які розміщені на офіційному сайті банку www.otpbank.com.ua, у розділі «Кредитування», ознайомлений і згоден, а також зобов`язується їх належно та неухильно виконувати; примірники правил кредитування та тарифів банку отримав; 5) послуги банку пов`язані із видачею кредиту отримав в повному обсязі. Зауваження щодо якості та обсягу послуг, у тому числі послуг, наданих банком та оплати комісійної винагороди за видачу кредиту відсутні.
Відповідно до п.2. кредитного договору «Заява-анкета про надання банківських послуг АТ «ОТП БАНК» №2022393205_CARD від 12/01/2019 р.», попередньо ознайомившись зі всіма умовами надання банківських послуг, правилами, тарифами, в тому числі із положеннями договорів та усіх додатків до них, невід`ємною частиною яких є ця заява-анкета про надання банківських послуг АТ «ОТП БАНК», відповідачка оформила поточний (картковий) рахунок НОМЕР_1 та отримала електронний платіжний засіб кату MC GOLD. Також матеріали справи містять розписку ОСОБА_1 про отримання картки № НОМЕР_2 
Пунктом 2.1. кредитного договору №2027866307 від 07 грудня 2019 року, визначено умови обслуговування кредитної лінії (надалі - кредит/кредитна лінія), а саме за користування кредитом, банк нараховує проценти, які розраховуються банком на підставі процентної ставки, розмір якої визначається тарифами банку та інформаційним листком, який є невід`ємною частиною та додатком до договору (надалі - інформаційний листок). На дату укладення заяви-анкети розмір процентної ставки становить 5% в місяць. На дату укладення заяви-анкети розмір процентної ставки впродовж пільгового періоду становить 0,01% річних.
Також до позовної заяви додано витяг з договору про видачу та обслуговування міжнародних платіжних пластикових карток (особистих) (публічних) №22-1 від 01 лютого 2018 року, який не підписаний відповідачем (т.1 а.с. 46-56).
Отримання відповідачем ОСОБА_1 кредиту, з урахуванням передоплати позичальника 1 000 грн (розмір власного платежу, пункт 1.1. кредитного договору), та товару від подавця ТОВ «САВ ДИСТРИБЬЮШИН», підтверджується рахунком-фактурою № ФЕФТ-1022-3968993 від 12 січня 2019 року, видатковою накладною № ФЕФТ-1022-28259659 від 12 січня 2019 року, фіскальним чеком ТОВ «САВ ДИСТРИБЬЮШИН» від 12.01.2019 року (т.1 а.с.43-45).
Як вбачається зі складеного розрахунку та звіту-розрахунку, станом на 13 жовтня 2022 року, у відповідачки по договору №2027866307 за картковим рахунком НОМЕР_3 UAN існує заборгованість в розмірі 53 567 грн. 69 коп., яка складається з: 30 671 грн. 84 коп. – заборгованість за тілом кредиту, 3 782 грн. 10 коп. - заборгованість за відсотками, 10 328 грн. 16 коп. – заборгованість за простроченим тілом кредиту, 8 785 грн. 60 коп. – заборгованість за простроченими відсотками (т.1 а.с.12-19, 21-38).
Заперечуючи проти позовних вимог банку представником ОСОБА_1 до відзиву на позовну заяву надано квитанції про погашення кредитної заборгованості за договором №2027866307 (т.1 а.с.113-120). Також заперечуючи проти доводів відповідача позивач надав суду першої інстанції довідку про збільшення кредитного ліміту за картковим рахунком НОМЕР_3 UAN до 41 000 грн. (т.1 а.с.145)
Відмовляючи у задоволенні позовних вимог суд першої інстанції виходив із того, що надані ОСОБА_1 кредитні кошти в рамках договору №2027866307 позичальником повернуті в повному обсязі, а у підписаній сторонами анкеті-заяві відсутні умови договору про встановлення відповідальності у вигляді сплати прострочених відсотків за порушення зобов`язання та визначення їх розміру.
Апеляційний не може погодитись у повній мірі із вказаним висновком суду першої інстанції з огляду на наступне.
В силу вимог частин першої, другої статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).
За змістом статей 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.
Згідно з положеннями статті 638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Договір укладається шляхом пропозиції однієї сторони укласти договір (оферти) і прийняття пропозиції (акцепту) другою стороною.
Відповідно до норм статті 640 ЦК України - договір є укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції.
Згідно з статтею 642 ЦК - відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти договір, про її прийняття (акцепт) повинна бути повною і безумовною.
Статтею 509 ЦК України встановлено, що зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу.
У статті 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.
Відповідно до частини першої статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (частина перша статті 1048 ЦК України).
Відповідно до частини першої статті 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.
Частиною другою статті 1054 ЦК України встановлено, що до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.
Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (стаття 1055 ЦК України).
Згідно із частиною першою статті 633 ЦК України публічним є договір, в якому одна сторона - підприємець взяла на себе обов`язок здійснювати продаж товарів, виконання робіт або надання послуг кожному, хто до неї звернеться (роздрібна торгівля, перевезення транспортом загального користування, послуги зв`язку, медичне, готельне, банківське обслуговування тощо). Умови публічного договору встановлюються однаковими для всіх споживачів, крім тих, кому за законом надані відповідні пільги.
За змістом статті 634 цього Кодексу договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору.
Оскільки умови договорів приєднання розробляються банком, тому повинні бути зрозумілі усім споживачам і доведені до їх відома, у зв`язку із чим банк має підтвердити, що на час укладення відповідного договору діяли саме ці умови, а не інші. Тому з огляду на зміст статей 633, 634 ЦК України можна вважати, що другий контрагент (споживач послуг банку) лише приєднується до тих умов, з якими він ознайомлений.
Згідно з ч. 1, 2 ст. 641 ЦК України, пропозицію укласти договір (оферту) може зробити кожна із сторін майбутнього договору. Пропозиція укласти договір має містити істотні умови договору і виражати намір особи, яка її зробила, вважати себе зобов`язаною у разі її прийняття.
Відповідно до ст. 642 ЦК України, відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти договір, про її прийняття (акцепт) повинна бути повною і безумовною. Якщо особа, яка одержала пропозицію укласти договір, у межах строку для відповіді вчинила дію відповідно до вказаних у пропозиції умов договору (відвантажила товари, надала послуги, виконала роботи, сплатила відповідну суму грошей тощо), яка засвідчує її бажання укласти договір, ця дія є прийняттям пропозиції, якщо інше не вказано у пропозиції укласти договір або не встановлено законом.
Особа, яка зробила пропозицію укласти договір (оферту), у разі беззастережного акцепту цієї пропозиції його адресатом автоматично стає стороною в договірному зобов`язанні.
Разом з тим, згідно з частиною 3 статті 12 та частиною 1 статті 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Відповідно до частин 1, 2 статті 77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.
Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи. Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування (статті 79, 80 ЦПК України).
У постанові Великої Палати Верховного Суду від 18 березня 2020 року у справі №129/1033/13-ц зроблено висновок про те, що принцип змагальності забезпечує повноту дослідження обставин справи та покладає тягар доказування на сторони. Водночас цей принцип не створює для суду обов`язок вважати доведеною та встановленою обставину, про яку стверджує сторона. Таку обставину треба доказувати так, аби реалізувати стандарт більшої переконливості, за яким висновок про існування стверджуваної обставини з урахуванням поданих доказів видається вірогіднішим, ніж протилежний. Тобто, певна обставина не може вважатися доведеною, допоки інша сторона її не спростує (концепція негативного доказу), оскільки за такого підходу принцип змагальності втрачає сенс.
Відповідно до статті 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).
Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що між сторонами 12 січня 2019 року був укладений кредитний договір на споживчі цілі в вигляді відновлювальної кредитної лінії.
Відповідно до п.5 ч.1 ст.1 Закону України «Про споживче кредитування» передбачено, що кредитна лінія - вид кредиту, надання якого здійснюється повністю або частинами в узгоджені сторонами строки протягом строку кредитування. При цьому може бути передбачено право споживача отримати кредит у межах встановленого кредитного ліміту у разі часткового або повного погашення кредиту протягом строку кредитування, визначеного в договорі про споживчий кредит.
Кредитодавець розміщує на своєму офіційному веб-сайті інформацію, необхідну для отримання споживчого кредиту споживачем. Така інформація повинна містити наявні та можливі схеми кредитування у кредитодавця.
Споживач перед укладенням договору про споживчий кредит має самостійно ознайомитися з такою інформацією для прийняття усвідомленого рішення частина 1 стаття 9 Закону України «Про споживче кредитування».
До укладення договору про споживчий кредит кредитодавець надає споживачу інформацію, необхідну для порівняння різних пропозицій кредитодавця з метою прийняття ним обґрунтованого рішення про укладення відповідного договору, в тому числі з урахуванням обрання певного типу кредиту.
Зазначена інформація безоплатно надається кредитодавцем споживачу за спеціальною формою (паспорт споживчого кредиту), встановленою у Додатку 1 до цього Закону, у письмовій формі (у паперовому вигляді або у вигляді електронного документа, створеного згідно з вимогами, визначеними Законом України «Про електронні документи та електронний документообіг», а також з урахуванням особливостей, передбачених Законом України «Про електронну комерцію») із зазначенням дати надання такої інформації та терміну її актуальності. У такому разі кредитодавець визнається таким, що виконав вимоги щодо надання споживачу інформації до укладення договору про споживчий кредит згідно з частиною третьою цієї статті.
Так з матеріалів справи вбачається, що 12 січня 2019 року між АТ «ОТП Банк» та ОСОБА_1 був укладений договір шляхом власноручного підписання позичальником анкети-заяви про акцепт на укладення договору про банківське обслуговування фізичних осіб в АТ «ОТП Банк», графіку платежів та кредитного договору №22022393205. На виконання цього договору банком було надано позичальнику кредитні кошти на споживчі цілі, а саме придбання пральної машинки та супутніх послуг до неї, також позивальнику відкрито рахунок, видано кредитну картку та встановлено кредитний ліміт, який в подальшому збільшувався.
При цьому суд апеляційної інстанції звертає увагу, що у підписаному позичальником кредитному договорі №22022393205 обумовлено розмір відсотків за користування кредитними коштами наданими на купівлю правильної машинки (п.1.2 договору) та розмір відсотків за обслуговування кредитної лінії (п.2.1 договору), а тому висновки суду першої інстанції щодо не погодження сторонами відсотків не знайшли свого підтвердження.
Однак суд апеляційної інстанції погоджується із тим, що надані банком Договір про видачу та обслуговування міжнародних платіжних пластикових карток (особистих) (публічний) на є складовою кредитного договору №22022393205, оскільки не містить підпис позичальника, а є лише роздруківкою із сайту банку.
Матеріали справи не містять підтверджень, що відповідач розумів, ознайомився і погодився (поставивши свій підпис) саме з цим договором про видачу та обслуговування міжнародних платіжних пластикових карток (особистих), підписуючи анкету-заяву про приєднання до Договору.
Надана позивачем роздруківка із сайту позивача не може бути належним доказом, оскільки цей доказ повністю залежить від волевиявлення і дій однієї сторони (банку), яка може вносити і вносить відповідні зміни в умови та правила споживчого кредитування, що підтверджено також у Постанові Верховного Суду України від 11 березня 2015 року (провадження № 6-16цс15) і не спростовано позивачем при розгляді цієї справи.
За встановлених обставин згідно наданих суду доказів неможливо застосувати до спірних правовідносин правила частини першої статті 634ЦК України за змістом якої, договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому, оскільки договір про видачу та обслуговування міжнародних платіжних пластикових карток (особистих), що розміщені на офіційному сайті позивача (www.otpbank.com.ua) неодноразово змінювалися самим позивачем, тобто, кредитор міг додати до позовної заяви договір у будь-яких редакціях, що найбільш сприятливі для задоволення позову.
Відповідна правова позиція викладена в Постанові Великої Палати Верховного суду від 03 липня 2019 року №342/180/17.
Вказані вище обставини свідчать, що між сторонами виникли договірні зобов`язання, які є обов`язковими для виконання кожним із сторін. При цьому, оферта та акцепт містили всі істотні умови договору, на підставі яких було відкрито рахунок та встановлено кредитний ліміт, а тому вимоги банку про стягнення заборгованості, яка складається з тіла кредиту та процентів за користування кредитними коштами, є обґрунтованими.
Однак, при дослідженні доказів наданих на підтвердження розміру кредитної заборгованості, суд апеляційної інстанції звернув увагу на те, що відповідно до умов кредитного договору №2022393205 ОСОБА_1 відкрито картковий рахунок № НОМЕР_1 , а надані АТ «ОТП Банк» розрахунок заборгованості та звіт-рахунок підтверджує виникнення у ОСОБА_1 заборгованості за картковим рахунком № НОМЕР_3 . Крім того в звіті-рахунку зазначено, що основну картку позичальника НОМЕР_4 , а відповідно до розписки ОСОБА_1 вона отримала картку НОМЕР_2 .
Отже вказані документи не можуть бути взяті за основу для підтвердження розміру кредитної заборгованості позичальника за договором №2022393205, а також суд позбавлений можливості оцінити надані відповідачем докази на підтвердження погашення кредитної заборгованості.
Таки чином позивач довів належними та допустимими доказами факт укладення з відповідачем кредитного договору №2022393205, надання позичальнику кредитних коштів, тобто виконання належним чином своїх обов`язків, однак не довів неналежне виконання позичальником взятих на себе зобов`язань саме за вказаним кредитним договором.
Верховний Суд неодноразово вказував на те, що тягар доказування покладається на обидві сторони спору. Принцип змагальності забезпечує повноту дослідження обставин справи. Цей принцип передбачає покладання тягаря доказування на сторони. Одночасно цей принцип не передбачає обов`язку суду вважати доведеною та встановленою обставину, про яку сторона стверджує. Така обставина підлягає доказуванню таким чином, аби задовольнити, як правило, стандарт переваги більш вагомих доказів, тобто коли висновок про існування стверджуваної обставини з урахуванням поданих доказів видається більш вірогідним, ніж протилежний. (постанова Верховного Суду від 21 лютого 2024 року у справі № 415/160/17).
Таким чином доводи апеляційної скарги спростовують висновків суду першої інстанції щодо непогодження сторонами відсотків за користування кредитом, однак не підтверджують розмір кредитної заборгованості ОСОБА_1 за кредитним договором №2022393205, а тому в задоволенні позовних вимог слід відмовити у зв`язку із їх недоведеністю.
Апеляційний суд враховує, що як неодноразово вказував Європейський суд з прав людини, право на вмотивованість судового рішення сягає своїм корінням більш загального принципу, втіленого в Конвенції, який захищає особу від сваволі; рішення національного суду повинно містити мотиви, які достатні для того, щоб відповісти на істотні аспекти доводів сторони (рішення у справі «Руїз Торія проти Іспанії», §§ 29-30). Це право не вимагає детальної відповіді на кожен аргумент, використаний стороною; більше того, воно дозволяє судам вищих інстанцій просто підтримати мотиви, наведені судами нижчих інстанцій, без того, щоб повторювати їх (§ 2 рішення у справі «Хірвісаарі проти Фінляндії»).
Отже розглядаючи спір, який виник між сторонами у справі, суд першої інстанції правильно визначився з характером спірних правовідносин та нормами матеріального права, які підлягають застосуванню, однак не повно та не всебічно дослідив наявні у справі докази і дав їм неналежну оцінку, внаслідок чого відмовив у задоволенні позовних вимог із неналежних підстав, а тому суд апеляційної інстанції вважає за необхідне задовольнити частково апеляційну скаргу позивача, а рішення суду першої інстанції змінити виклавши мотиви відмови у задоволенні позивних вимог в редакції цієї постанови.
Не зважаючи на те, що апеляційна скарга задоволена частково, підстав для перерозподілу судових витрат у розумінні ст. 141 ЦПК України не має, оскільки у задоволенні позовних вимог відмовлено.
Відповідно до частини 3 статі 389 ЦПК України не підлягають касаційному оскарженню судові рішення у малозначних справах, ціна позову у яких не перевищує двохсот п`ятдесяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб. Так як ціна позову складає 53 567,69 грн., що менше двохсот п`ятдесяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, то судове рішення не підлягає касаційному оскарженню.

Керуючись статтями 374, 376, 382, 383 ЦПК України, апеляційний суд,

ПОСТАНОВИВ :

Апеляційну скаргу Акціонерного товариства «ОТП Банк» задовольнити частково.
Рішення Нікопольського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 14 жовтня 2025 року змінити, виклавши мотивувальну частину в редакції цієї постанови.
В іншій частині залишити рішення без змін.
Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та оскарженню в касаційному порядку не підлягає крім випадків, передбачених пунктом 2 частини 3 ст. 389 ЦПК України.

Судді: О.В. Халаджи

А.В. Гапонов

Т.П. Красвітна