П О С Т А Н О В А 
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа № 560/16344/24 
Головуючий суддя 1-ої інстанції - Печений Є.В. 
Суддя-доповідач - Полотнянко Ю.П. 
01 травня 2026 року 
м. Вінниця

Сьомий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:
головуючого судді: Полотнянка Ю.П. 
суддів: Смілянця Е. С.  Драчук Т. О. , 

розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу Головного управління ДПС у Хмельницькій області на рішення Хмельницького окружного адміністративного суду від 03 жовтня 2025 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Головного управління ДПС у Хмельницькій області про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення, 
В С Т А Н О В И В :
ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до Головного управління ДПС у Хмельницькій області, у якому просить суд:
" - визнати протиправними та скасувати податкове повідомлення-рішення від 27 травня 2024 року № 5178637-2409-2209-UA68020050000040518, яким позивачу визначено суму податкового зобов`язання із земельного податку з фізичних осіб за 2024 рік в розмірі 19 050,36 грн".
Рішенням Хмельницького окружного адміністративного суду від 03.10.2025 позов задоволено.
Визнано протиправним та скасовано податкове повідомлення-рішення Головного управління ДПС у Хмельницькій області від 27 травня 2024 року № 5178637-2409-2209-UA68020050000040518.
Не погоджуючись із таким рішенням, відповідач подав апеляційну скаргу, у якій посилається на неправильне застосування судом норм матеріального права, зокрема положень Податкового кодексу України, та неповне з`ясування обставин справи. 
В обґрунтування скарги зазначено, що на земельній ділянці позивача розташовано об`єкти нерухомості різних власників, що, на думку апелянта, свідчить про передачу земельної ділянки або її частини в користування третім особам, а отже виключає застосування пільги, передбаченої пунктом 297.1 статті 297 Податкового кодексу України. Також апелянт вказує на ненадання позивачем заяви про звірку даних та вважає, що суд першої інстанції безпідставно прийняв до уваги доводи позивача щодо помилковості нарахування податкового зобов`язання.
Апеляційний розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження, у відповідності до вимог п. 3 ч. 1 ст. 311 КАС України. 
Заслухавши доповідь судді-доповідача, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів дійшла наступних висновків.
Судом першої інстанції встановлено, що ОСОБА_1 перебуває на податковому обліку як фізична особа – підприємець в Головному управлінні ДПС у Хмельницькій області (Дунаєвецька ДПІ) з 26.02.2021 по теперішній час, з 01.07.2022 зареєстрована платником єдиного податку 2 групи.
Обрані платником КВЕД діяльності:_ 56.10 - діяльність ресторанів, надання послуг мобільного харчування (основний вид діяльності), _68.20 - надання в оренду й експлуатацiю власного чи орендованого нерухомого майна та _56.30 - обслуговування напоями.
ОСОБА_1 на підставі державного акта на право постійного користування (серія ХМ, номер №000216) належить земельна ділянка площею 0,1511 га, що розташована за адресою: АДРЕСА_1 (кадастровий номер 6821810100:01:004:0002).
Згідно з відомостями Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно на земельній ділянці з кадастровим номером 6821810100:01:004:0002 зареєстровано такі приміщення: - нежитлове приміщення, кафе « ІНФОРМАЦІЯ_1 » загальною площею 172,8 кв.м, розташоване за адресою: АДРЕСА_1 (власник - ОСОБА_1 );
За вказану земельну ділянку ГУ ДПС у Хмельницькій області сформувало позивачу податкове повідомлення – рішення про сплату земельного податку з фізичних осіб за 2024 рік від 27.05.2024 №5178637-2409- НОМЕР_1 на суму 19 050, 36 грн.
Позивач у порядку досудового врегулювання спору звернулася до відповідача із заявою від 26 серпня 2024 року про перегляд податкового повідомлення-рішення від 27 травня 2024 року №5178637-2409-2209-UA68020050000040518.
Відповідачем листом від 26 вересня 2024 року № 14376/6/22-01-24-09 повідомлено позивача, що згідно з відомостями Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно на земельній ділянці з кадастровим номером 6821810100:01:004:0002 (копія додається) зареєстровано такі приміщення: нежитлове приміщення, кафе «Бістро» загальною площею 172,8 кв.м, розташоване за адресою: АДРЕСА_1 (власник - ОСОБА_1 ); нежитлове приміщення, пункт ТО автомобілів, шиномонтаж загальною площею 94,6 кв.м, розташоване за адресою: АДРЕСА_1 (інший власник).
Вказано, що зазначене вище свідчить про надання позивачем земельної ділянки в оренду, найм або в інше користування, а тому, у податкового органу відсутні підстави застосування вимог підпункту п. 297.1 ст. 297 ПКУ при нарахуванні земельного податку за зазначену земельну ділянку та відкликання.
Вважаючи дії та рішення відповідача протиправними, позивач звернулася із даним позовом до суду з метою захисту порушеного права.
Приймаючи рішення, суд першої інстанції дійшов висновку про обгрунтованість позовних вимог та наявність правових підстав для їх задоволення.
Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, що виникли між сторонами та висновкам суду першої інстанції, колегія суддів враховує наступне.
Відповідно до частини другої статті 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Відносини, що виникають у сфері справляння податків і зборів, зокрема, перелік податків та зборів, що справляються в Україні, порядок їх адміністрування, платників податків та зборів, їх права та обов`язки, компетенцію контролюючих органів, повноваження і обов`язки їх посадових осіб під час здійснення податкового контролю, а також відповідальність за порушення податкового законодавства регулюютьсяПодатковим кодексом України (далі ПК України).
Відповідно до підпункту 14.1.147 пункту 14.1 статті 14 ПК України, плата за землю - обов`язковий платіж у складі податку на майно, що справляється у формі земельного податку або орендної плати за земельні ділянки державної і комунальної власності.
Згідно з підпунктом 14.1.72 пункту 14.1 статті 14 ПК України, земельний податок - обов`язковий платіж, що справляється з власників земельних ділянок та земельних часток (паїв), а також постійних землекористувачів (далі - податок для цілей розділу XII цього Кодексу).
Підпунктом 14.1.73. пункту 14.1 статті 14 ПК України визначено, землекористувачі - юридичні та фізичні особи (резиденти і нерезиденти), які користуються земельними ділянками державної та комунальної власності: на праві постійного користування; на умовах оренди.
Згідно з пунктом 269.1 статті 269 ПК України, платниками плати за землю є: платники земельного податку: власники земельних ділянок, земельних часток (паїв); землекористувачі, яким відповідно до закону надані у користування земельні ділянки державної та комунальної власності на правах постійного користування; платники орендної плати - землекористувачі (орендарі) земельних ділянок державної та комунальної власності на умовах оренди.
Відповідно до пункту 270.1 статті 270 ПК України, об`єктами оподаткування платою за землю є: об`єкти оподаткування земельним податком: 270.1.1.1. земельні ділянки, які перебувають у власності; земельні частки (паї), які перебувають у власності; земельні ділянки державної та комунальної власності, які перебувають у володінні на праві постійного користування; об`єкти оподаткування орендною платою - земельні ділянки державної та комунальної власності, надані в користування на умовах оренди.
За пунктом 286.1 статті 286 ПК України, підставою для нарахування земельного податку є: а) дані державного земельного кадастру; б) дані Державного реєстру речових прав на нерухоме майно; в) дані державних актів, якими посвідчено право власності або право постійного користування земельною ділянкою (державні акти на землю); г) дані сертифікатів на право на земельні частки (паї); ґ) рішення органу місцевого самоврядування про виділення земельних ділянок у натурі (на місцевості) власникам земельних часток (паїв); д) дані інших правовстановлюючих документів, якими посвідчується право власності або право користування земельною ділянкою, право на земельні частки (паї); е) дані Переліку територій, на яких ведуться (велися) бойові дії або тимчасово окупованих Російською Федерацією, визначеного у встановленому Кабінетом Міністрів України порядку.
Згідно з пунктом 286.1 статті 286 ПК України, центральні органи виконавчої влади, що реалізують державну політику у сфері земельних відносин та у сфері державної реєстрації речових прав на нерухоме майно, у сфері будівництва щомісяця, але не пізніше 10 числа наступного місяця, а також за запитом відповідного контролюючого органу за місцезнаходженням земельної ділянки подають інформацію, необхідну для обчислення і справляння плати за землю, у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.
Відповідно до пункту 286.5 статті 286 ПК України, нарахування фізичним особам сум плати за землю проводиться контролюючими органами (за місцем знаходження земельної ділянки, у тому числі право на яку фізична особа має як власник земельної частки (паю), які надсилають платнику податку у порядку, визначеному статтею 42 цього Кодексу, до 1 липня поточного року податкове повідомлення-рішення про внесення податку за формою, встановленою у порядку, визначеному статтею 58 цього Кодексу, разом із детальним розрахунком суми податку, який, зокрема, але не виключно, має містити кадастровий номер та площу земельної ділянки, розмір ставки податку та розмір пільги зі сплати податку.
Облік фізичних осіб - платників податку і нарахування відповідних сум проводяться контролюючими органами за місцем знаходження земельної ділянки, у тому числі право на яку фізична особа має як власник земельної частки (паю), щороку до 1 травня (пункт287.2 статті 287 ПК України).
Відповідно до пункту 287.5 статті 287 ПК України, податок фізичними особами сплачується протягом 60 днів з дня вручення податкового повідомлення-рішення.
Відповідно до пункту 287.10 статті 287 ПК України, податкове зобов`язання з цього податку може бути нараховано за податкові (звітні) періоди (роки) в межах строків, визначених пунктом 102.1 статті 102 цього Кодексу.
З огляду на викладені норми, суд зазначає, що платниками податку є власники земельних ділянок, або землекористувачі, якими може бути фізична чи юридична особа. Обов`язок сплати цього податку для його платника виникає з моменту набуття (переходу) в установленому законом порядку права власності на земельну ділянку чи права користування нею і триває до моменту припинення (переходу) цього права. Підставою для нарахування земельного податку є дані державного земельного кадастру.
Згідно із ст. 30 ПК України, податкова пільга - це передбачене податковим та митним законодавством звільнення платника податків від обов`язку щодо нарахування та сплати податку та збору, сплата ним податку та збору в меншому розмірі за наявності підстав, визначених пунктом 30.2 цієї статті.
Підставами для надання податкових пільг є особливості, що характеризують певну групу платників податків, вид їх діяльності, об`єкт оподаткування або характер та суспільне значення здійснюваних ними витрат.
За приписами підпункт 4 пункту 297.1 статті 297 ПК України, платники єдиного податку звільняються від обов`язку нарахування, сплати та подання податкової звітності з таких податків і зборів: податку на майно в частині земельного податку за земельні ділянки, що використовуються платниками єдиного податку першої - третьої груп для провадження господарської діяльності (крім діяльності з надання земельних ділянок та/або нерухомого майна, що знаходиться на таких земельних ділянках, в оренду (найм), позичку, на іншому праві користування) та платниками єдиного податку четвертої групи для ведення сільськогосподарського товаровиробництва.
Як встановлено судом першої інстанції, ОСОБА_1 є фізичною особою-підприємцем, платником єдиного податку другої групи. Основним видом діяльності є КВЕД: 56.10 - діяльність ресторанів, надання послуг мобільного харчування.
На зазначеній вище земельній ділянці, що належить на праві власності позивачу розташований об`єкт бізнесу – нежитлове приміщення кафе « ІНФОРМАЦІЯ_1 ».
Так, відповідно до п. 281.1 ст. 281 Податкового кодексу України, від сплати земельного податку звільняються певні категорії фізичних осіб, зокрема пенсіонери за віком, особи з інвалідністю та інші пільгові категорії. Згідно з наданими Позивачем доказами, вона має право на відповідну пільгу.
Пунктом 286.5 ст. 286 ПКУ передбачено, що платники плати за землю мають право письмово або в електронній формі засобами електронного зв`язку (з дотриманням вимог, визначених пунктом 42.4 статті 42 цього Кодексу) звернутися до контролюючого органу за своїм місцем реєстрації у контролюючих органах або за місцем знаходження земельних ділянок, у тому числі право на яку фізична особа має як власник земельної частки (паю), для проведення звірки даних щодо:
розміру площ та кількості земельних ділянок, земельних часток (паїв), що перебувають у власності та/або користуванні платника податку;
права на користування пільгою зі сплати податку з урахуванням положень пунктів 281.4 і 281.5 статті 281 цього Кодексу;
розміру ставки земельного податку;
нарахованої суми плати за землю.
У разі виявлення розбіжностей між даними контролюючих органів та даними, підтвердженими платником плати за землю на підставі оригіналів відповідних документів або належним чином засвідчених копій таких документів, зокрема документів на право власності, користування пільгою, а також у разі зміни розміру ставки плати за землю контролюючий орган, до якого звернувся платник плати за землю, проводить протягом десяти робочих днів перерахунок суми податку і надсилає (вручає) йому нове податкове повідомлення-рішення разом з детальним розрахунком суми податку. Попереднє податкове повідомлення-рішення вважається скасованим (відкликаним).
Разом з тим, судом встановлено, що позивачем подано заяву про перегляд податкового повідомлення-рішення від 27 травня 2024 року № 5178637-2409-2209-UA68020050000040518, яким помилково нараховано суму податкового зобов`язання, однак листом від 26.09.2025 податковий орган повідомив, що у нього відсутні підстави для відкликання (скасування) податкового повідомлення-рішення.
Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що контролюючим органом не доведено факту передачі земельної ділянки або розташованого на ній майна в оренду, найм, позичку чи інше користування третім особам. Сам по собі факт державної реєстрації права власності іншої особи на окремий об`єкт нерухомості, розташований у межах тієї ж земельної ділянки, не є належним і достатнім доказом надання земельної ділянки в користування третім особам у розумінні Податкового кодексу України.
Слід також наголосити, що судом не встановлено, що позивач має правове відношення до нежитлових приміщень (пункт ТО автомобілів, шиномонтаж) загальною площею 94,6 кв. м, що розташовані за адресою: АДРЕСА_1 .
Доводи апелянта про автоматичне виключення пільги у зв`язку з наявністю на земельній ділянці об`єкта, що належить іншій особі, є необґрунтованими, оскільки не ґрунтуються на нормах Податкового кодексу України та підміняють поняття фактичного користування земельною ділянкою припущеннями про можливі правовідносини оренди, які матеріалами справи не підтверджені. 
Колегія суддів зазначає, що застосування пільги, передбаченої пунктом 297.1 статті 297 Податкового кодексу України, залежить від фактичного використання земельної ділянки платником єдиного податку у власній господарській діяльності та відсутності передачі такої земельної ділянки або майна, що на ній розташоване, у користування третім особам. 
У справі, що розглядається, такі обставини встановлені судом першої інстанції та не спростовані відповідачем належними доказами. 
Посилання апелянта на те, що позивач не зверталася із заявою про звірку даних відповідно до пункту 286.5 статті 286 Податкового кодексу України, не впливають на правильність висновків суду першої інстанції, оскільки реалізація зазначеного права платника податків не є умовою виникнення чи припинення податкового обов`язку та не може змінювати правову природу спірних правовідносин. 
Доводи апеляційної скарги фактично зводяться до переоцінки встановлених судом першої інстанції обставин справи за відсутності нових доказів, які б спростовували висновки суду щодо відсутності підстав для нарахування земельного податку з урахуванням передбаченої законом пільги. Такі доводи не можуть бути підставою для скасування законного та обґрунтованого судового рішення.
За таких обставин, суд апеляційної інстанції погоджується з висновком суду першої інстанції, що оскаржуване податкове повідомлення-рішення підлягає визнанню протиправним та скасуванню як таке, що не відповідає вимогам, встановленим до рішення суб`єкта владних повноважень, передбачених ч. 2 ст. 2 КАС України.
Положеннями ст. 242 КАС України рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.
Згідно з п. 1 ч. 1 ст. 315 КАС України за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право залишити апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення - без змін.
Відповідно до ст. 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Оскільки судом першої інстанції правильно встановлені обставини справи, судове рішення постановлено з додержанням норм матеріального та процесуального права та підстав для його скасування не вбачається, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення суду без змін. 
Керуючись ст.ст. 243, 250, 308, 311, 315, 316, 321, 322, 325, 329 КАС України, суд 
П О С Т А Н О В И В :
апеляційну скаргу Головного управління ДПС у Хмельницькій області залишити без задоволення, а рішення Хмельницького окружного адміністративного суду від 03 жовтня 2025 року - без змін.
Постанова суду набирає законної сили з дати її ухвалення та оскарженню не підлягає, крім випадків передбачених пп. "а"-"г" п.2 ч.5 ст. 328 КАС України. 

Головуючий	 		Полотнянко Ю.П.	
 	 	 	 	
Судді	 	  	Смілянець Е. С.    Драчук Т. О.