ТРЕТІЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А
і м е н е м У к р а ї н и

06 травня 2026 року 	м. Дніпро	справа № 160/12614/24	

Третій апеляційний адміністративний суд 
у складі колегії суддів: головуючого - судді Юрко І.В. (доповідач),
суддів: Білак С.В., Чабаненко С.В., 
за участю секретаря судового засідання Буханець І.П 
за участю представника позивача Шатунова А.О.,
представника відповідача Овсяннікової Л.О., розглянувши у відкритому судовому засіданні в режимі відеоконференції апеляційну скаргу Східного міжрегіонального управління ДПС по роботі з великими платниками податків на рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 12 січня 2026 року в адміністративній справі №160/12614/24 (головуючий суддя І-ї інстанції - Маковська О.В., повний текст рішення складено 20.01.2026 року) за позовом Акціонерного товариства «Криворізький залізорудний комбінат» до Східного міжрегіонального управління ДПС по роботі з великими платниками податків про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення, -

В С Т А Н О В И В :

Позивач 15.05.2024 року звернувся до Дніпропетровського окружного адміністративного суду з позовом до Східного міжрегіонального управління ДПС про роботі з великими платниками податків, в якому просив визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення від 17.04.2024 року №000/315/5001, яким відмовлено у бюджетному відшкодуванні від`ємного значення податкового кредиту з ПДВ за січень 2024 року в розмірі 22393686,00 грн..
В обгрунтування позову зазначено, що спірне податкове повідомлення-рішення прийнято протиправно, оскільки контролюючий орган безпідставно поширив на позивача запроваджені рішенням Ради національної безпеки і оборони України, введеним в дію Указом Президента України від 12.05.2023 року №279/2023, обмежувальні заходи (санкції) щодо компанії СТАРМІЛ ЛІМІТЕД «Starmill Limited» та компанії КАДІС ХОЛДИНГ ЛТД, які є іноземними юридичними особами і стосовно яких рішенням РНБО введено в дію персональні спеціальні економічні та інші обмежувальні заходи (санкції). Натомість позивач є юридичною особою, зареєстрований та здійснює діяльність відповідно до вимог законодавства України як резидент, і відносно якого не вводились відповідні санкції. Тому висновки акту перевірки про порушення позивачем вимог п.п.200.4-1, абз. «в» п.200.14, абз. «б» п.200.4 статті 200 ПК України є необґрунтованими та безпідставними, оскільки обмеженими є лише корпоративні права акціонера, а не майнові права іншої особи - позивача. Також зазначено, що по відношенню до фізичних осіб - ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , які є членами Наглядової ради позивача і одночасно представниками компанії КАДІС ХОЛДИНГ ЛТД, які здійснюють відносно позивача лише функції контролю, зазначеним вище рішенням РНБО жодних санкцій не вводилось, а тому блокування відшкодування сум ПДВ за січень 2024 року створює передумови для припинення позивачем здійснення своєї господарської діяльності та втрати бюджетом сум сплачених податкових зобов`язань, що не є досягненням мети Закону України «Про санкції» та такі дії, на переконання позивача, створюють потенційні загрози національним інтересам і національній безпеці України.

Рішенням Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 20 січня 2025 року, залишеним без змін постановою Третього апеляційного адміністративного суду від 20.05.2025 року в задоволенні позовних вимог відмовлено.
Постановою Верховного Суду від 05.11.2025 року рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 20.01.2025 року та постанову Третього апеляційного адміністративного суду від 20.05.2025 року скасовано, справу направлено на новий судовий розгляд до суду першої інстанції.
Направляючи справу на новий розгляд, Верховний Суд зазначив, що фактично судами попередніх інстанцій не було перевірено дотримання відповідачем податкового законодавства під час прийняття спірного податкового повідомлення-рішення, так само як і не оцінено аргументи позивача з даного приводу. На переконання колегії суддів, суди попередніх інстанцій дійшли передчасного висновку про відмову у задоволенні позовних вимог АТ «Криворізький залізорудний комбінат», що з урахуванням повноважень касаційного суду, визначених частиною другою статті 341 КАС України, які не дають касаційній інстанції права досліджувати докази, встановлювати та визнавати доведеними обставини, що не були встановлені в судовому рішенні, виключає можливість суду касаційної інстанції перевірити правильність висновків судів попередніх інстанцій в цілому по суті спору
Рішенням Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 12 січня 2026 року позовні вимоги задоволено.
Визнано протиправним та скасовано податкове повідомлення-рішення від 17.04.2024 №000/315/5001, яким відмовлено у бюджетному відшкодуванні від`ємного значення податкового кредиту з ПДВ за січень 2024 року в розмірі 22393686,00 грн..
Не погодившись з рішенням суду першої інстанції, відповідач подав апеляційну скаргу, в якій просив рішення суду скасувати та прийняти нове рішення про відмову в задоволенні позовних вимог.
В обґрунтування апеляційної скарги зазначено, що судом першої інстанції при прийнятті рішення порушено норми матеріального та процесуального права. Скаржник вважає, що судом не враховано обставини, які мають суттєве значення для справи. Спірне ППР прийнято з тих підстав, що відповідно до даних інтернет-порталу (www.smida.gov.ua) – єдиний інформаційний масив даних про емітентів цінних паперів створений агентством розвитку інфраструктури фондового ринку України, власником АТ «Кривбасзалізрудком» є СТАРМІЛЛ ЛІМІТЕД (STARMILL LIMITED) (КОД -193746), Кіпр, пряме володіння - 99,88%, Згідно Статуту Товариства компанія СТАРМІЛЛ ЛІМІТЕД, як акціонер, розпоряджається активами підприємства, в т.ч. грошовими коштами, отриманими як бюджетне відшкодування, що підпадає під санкції, встановлені Указом Президента. Отже, незалежно від того, що сам позивач не підпадав під санкції, винагородоодержувачем є юридична особа, яка включена до переліку юридичних осіб, до яких застосовуються персональні спеціальні економічні та інші обмежувальні санкції терміном на 10 років, зазначене не відповідає меті Закону України «Про санкції» та нормам ст.200 ПК України. Також відповідача вказує, що згідно опублікованої на офіційній сторінці АТ «КЗРК» проміжної інформації емітента цінних паперів за 4 квартал 2023 року посадовими особами в т.ч. є члени Наглядової ради, представники Кadis Holding LTD Радченко М.Ю. та Агаркова Т.С.. Наведеним вище Указом Президента також введені персональні обмежувальні санкції терміном на 50 років і стосовно вказаної компанії. Таким чином, компанія Кadis Holding LTD через згаданих представників в межах компетенції членів Наглядової ради розпоряджається активами підприємства, в т.ч. грошовими коштами, отриманими як бюджетне відшкодування, що підпадає під санкції. Крім того, скаржник вказує, що санкції стосуються, зокрема, щодо зупинення виконання економічних та фінансових зобов`язань. Зі змісту пунктів 190 та 191 Додатку 2 до рішення РНБО вбачається, що зазначено про блокування активів не тільки згаданих у ньому компаній, а й тимчасове позбавлення права користування та розпорядження активами, що належать фізичній чи юридичній особі, а також активами, щодо яких така особа може прямо чи опосередковано (через інших фізичних та юридичних осіб) вчиняти дії, тотожні за змістом здійсненню права розпорядження ними. Відповідач вважає, що такими особами є не тільки засновники (учасники) кінцеві бенефіціарні власники, а й пов`язані з ними фізична та юридичні особи, яким, у даному випадку, є АТ «Кривбасзалізрудком» відповідно, із аналізу змісту наведеного рішення РНБО можна дійти висновку, що з його прийняттям держава тимчасово обмежила право осіб, щодо яких прийнято рішення про застосування (внесення змін) спеціальних економічних та інших обмежувальних заходів (санкцій) в одержанні коштів з Державного бюджету України (активу такої особи), не тільки щодо кінцевого бенефіціарного власника (учасника), а й стосовно позивача (АТ «Кривбасзалізрудком»), який прямо чи опосередковано за рішенням свого засновника (акціонера) - компанії Стармілл Лімітед, може вчиняти дії, тотожні за змістом здійсненню права розпорядження активами (грошовими коштами).
Позивач подав відзив на апеляційну скаргу, в якому просив рішення суду першої інстанції залишити без змін.
В судовому засіданні апеляційної інстанції представник відповідача вимоги апеляційної скарги підтримав, просив їх задовольнити.
Представник позивача проти вимог апеляційної скарги заперечував, просив рішення суду першої інстанції залишити без змін.
Відповідно до частин першої та другої статті 308 Кодексу адміністративного судочинства України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.

Колегія суддів, заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення представників сторін, перевіривши матеріали справи, доводи апеляційної скарги та відзиву на скаргу, встановила наступне. 
Позивач - Акціонерне товариство «Криворізький залізорудний комбінат» є юридичною особою (ЄДРПОУ 00191307), місце знаходження за адресою: Дніпропетровська область, м. Кривий Ріг, вул. Симбірцева, буд.1А. Основним видом діяльності за КВЕД є 07.10 - добування залізних руд, є платником ПДВ згідно свідоцтва від 11.10.2021 року №20065К3220.
Відповідач - Східне міжрегіональне управління ДПС про роботі з великими платниками податків є суб`єктом владних повноважень, який в даних правовідносинах реалізує надані йому Податковим кодексом України повноваження.
Судом першої інстанції встановлено, що позивач 20.02.2024 року подав до контролюючого органу податкову декларацію з ПДВ за січень 2024 року №9034381449, в якій у рядках 20.2, 20.2.1 та додатках 3, 4 визначено суму бюджетного відшкодування на рахунок підприємства у розмірі 22393686,00 грн.. Декларація прийнята контролюючим органом згідно Квитанції №2.
У період з 21.02.2024 року по 21.03.2024 року відповідно до ст.76, п.200.10 ст.200 ПК України контролюючим органом проведено камеральну перевірку даних позивача, задекларованих у податковій звітності з ПДВ за січень 2024 року, за результатами якої 21.03.2024 року складено акт №248/32-00-07-04-14/00191307 (а.с.18-21 т.1).
Висновками акту перевірки встановлено порушення позивачем підпунктів 200.4-1, 200.12-1 статті 200 ПК України з урахуванням Указу Президента України від 12.05.2023 року №279/2023, а відтак у АТ «КРИВБАСЗАЛІЗРУДКОМ» відсутнє право на бюджетне відшкодування у розмірі 22393686 грн. по податковій декларації з податку на додану вартість за січень 2024 року.
Підставами для висновків контролюючого органу слугували ті обставини, що відповідно до даних інтернет-порталу SMIDA (www.smida.gov.ua) єдиний інформаційний масив даних про емітентів цінних паперів створений агентством розвитку інфраструктури фондового ринку України, власником АТ «КРИВБАСЗАЛІЗРУДКОМ» є СТАРМІЛЛ ЛІМІТЕД (STARMILL LIMITED) (КОД -193746), КІПР, пряме володіння 99,88%. Водночас, акціонер позивача Стармілл Лімітед згідно з Указом Президента України від 12.05.2023 року №279/2023 включений до переліку юридичних осіб, до яких застосовуються персональні спеціальні економічні та інші обмежувальні санкції терміном на 10 років. Відповідач зазначив, що Стармілл Лімітед, як акціонер позивача, розпоряджається активами підприємства, в т.ч. і грошовими коштами, отриманими як бюджетне відшкодування, що підпадає під дію санкцій. Крім того, згідно з опублікованою на офіційні сторінці АТ «КЗРК» www.krruda.dp.ua проміжною інформацією емітента цінних паперів за 4 квартал 2023 року посадовими особами АТ «КРИВБАСЗАЛІЗРУДКОМ» в т.ч. є Члени Наглядової ради, представники Kadis Holding LTD Радченко Михайло Юрійович та Агаркова Тетяна Сергіївна. Разом з тим, вказаним вище Указом Президента України стосовно Кадіс Холдинг ЛТД також введено персональні економічні санкції. Так, Кадіс Холдинг ЛТД через своїх представників в межах компетенції членів Наглядової ради позивача розпоряджається активами підприємства позивача, в т.ч. і грошовими коштами, отриманими як бюджетне відшкодування, що підпадає під дію санкцій. 
На підставі акту перевірки контролюючим органом 17.04.2024 року прийнято податкове повідомлення-рішення форми «В3» №000/315/5001 про відмову у бюджетному відшкодуванні ПДВ за січень 2024 року на суму 22393686,00 грн. (а.с.16-17 т.1).
Не погодившись з податковим повідомленням-рішенням, позивач оскаржив таке рішення до суду.
Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з того, що оскільки безпосередньо до позивача як на момент подання декларації з податку на додану вартість за січень 2024 року, так і на момент складання висновків акта камеральної перевірки не було застосовано спеціальні економічні та інші обмежувальні санкції, висновки контролюючого органу про відсутність у нього права на таке бюджетне відшкодування є протиправними, а оскаржуване податкове повідомлення-рішення підлягає скасуванню.

Апеляційний суд, переглядаючи рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги та на підставі встановлених фактичних обставин справи, перевіривши правильність застосування судом норм матеріального та процесуального права, зазначає про таке.
Відповідно до частини 2 статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Відносини, що виникають у сфері справляння податків і зборів, зокрема, визначає вичерпний перелік податків та зборів, що справляються в Україні, та порядок їх адміністрування, платників податків та зборів, їх права та обов`язки, компетенцію контролюючих органів, повноваження і обов`язки їх посадових осіб під час здійснення податкового контролю, а також відповідальність за порушення податкового законодавства регулюються Податковим кодексом України.
Повноваження відповідача, порядок призначення та проведення перевірки позивачем не оскаржуються, а тому судом апеляційної інстанції не перевіряються.
Відповідно до підпунктів 14.1.18., 14.1.178., 14.1.181. пункту 14.1. статті 14 ПК України бюджетне відшкодування - відшкодування від`ємного значення податку на додану вартість на підставі підтвердження правомірності сум бюджетного відшкодування податку на додану вартість за результатами перевірки платника; податок на додану вартість - непрямий податок, який нараховується та сплачується відповідно до норм розділу V цього Кодексу; податковий кредит - сума, на яку платник податку на додану вартість має право зменшити податкове зобов`язання звітного (податкового) періоду, визначена згідно з розділом V цього Кодексу.
За приписами пункту 185.1 статті 185 ПК України об`єктом оподаткування податком на додану вартість є операції платників податку з:
а) постачання товарів, місце постачання яких розташоване на митній території України, відповідно до статті 186 цього Кодексу, у тому числі операції з безоплатної передачі та з передачі права власності на об`єкти застави позичальнику (кредитору), на товари, що передаються на умовах товарного кредиту, а також з передачі об`єкта фінансового лізингу у володіння та користування лізингоодержувачу/орендарю;
б) постачання послуг, місце постачання яких розташоване на митній території України, відповідно до статті 186 цього Кодексу;
в) ввезення товарів на митну територію України;
г) вивезення товарів за межі митної території України;
е) постачання послуг з міжнародних перевезень пасажирів і багажу та вантажів залізничним, автомобільним, морським і річковим та авіаційним транспортом.
Згідно з пунктом 187.1 статті 187 ПК України датою виникнення податкових зобов`язань з постачання товарів/послуг вважається дата, яка припадає на податковий період, протягом якого відбувається будь-яка з подій, що сталася раніше:
а) дата зарахування коштів від покупця/замовника на рахунок платника податку в банку/небанківському надавачу платіжних послуг як оплата товарів/послуг, що підлягають постачанню, а в разі постачання товарів/послуг, оплата яких здійснюється електронними грошима, - дата зарахування електронних грошей платнику податку як оплата товарів/послуг, що підлягають постачанню, на електронний гаманець, а в разі постачання товарів/послуг за готівку - дата оприбуткування коштів у касі платника податку, а в разі відсутності такої - дата інкасації готівки у банківській установі, що обслуговує платника податку;
б) дата відвантаження товарів, а в разі експорту товарів - дата оформлення митної декларації, що засвідчує факт перетинання митного кордону України, оформлена відповідно до вимог митного законодавства, а для послуг - дата оформлення документа, що засвідчує факт постачання послуг платником податку.
Згідно із підпунктом «а» пункту 198.1, пункту 198.2 статті 198 ПК України до податкового кредиту відносяться суми податку, сплачені/нараховані у разі здійснення операцій, окрім іншого, з придбання або виготовлення товарів та послуг.
Датою віднесення сум податку до податкового кредиту вважається дата тієї події, що відбулася раніше: дата списання коштів з рахунку платника податку в банку/небанківському надавачу платіжних послуг на оплату товарів/послуг, а в разі постачання товарів/послуг, оплата яких здійснюється електронними грошима, - дата списання електронних грошей платника податків як оплата товарів/послуг, що підлягають постачанню, на електронний гаманець постачальника; дата отримання платником податку товарів/послуг.
Пунктом 198.3 статті 198 ПК України встановлено, що податковий кредит звітного періоду визначається виходячи з договірної (контрактної) вартості товарів/послуг та складається із сум податків, нарахованих (сплачених) платником податку за ставкою, встановленою пунктом 193.1 статті 193 цього Кодексу, протягом такого звітного періоду у зв`язку з: придбанням або виготовленням товарів та наданням послуг; придбанням (будівництвом, спорудженням) основних засобів, у тому числі інших необоротних матеріальних активів та незавершених капітальних інвестицій у необоротні капітальні активи; ввезенням товарів та/або необоротних активів на митну територію України.
Нарахування податкового кредиту здійснюється незалежно від того, чи такі товари/послуги та основні засоби почали використовуватися в оподатковуваних операціях у межах провадження господарської діяльності платника податку протягом звітного податкового періоду, а також від того, чи здійснював платник податку оподатковувані операції протягом такого звітного податкового періоду.
За приписами пункту 198.6 статті 198 ПК України не відносяться до податкового кредиту суми податку, сплаченого (нарахованого) у зв`язку з придбанням товарів/послуг, не підтверджені зареєстрованими в Єдиному реєстрі податкових накладних податковими накладними/розрахунками коригування до таких податкових накладних чи не підтверджені митними деклараціями (тимчасовими, додатковими та іншими видами митних декларацій, за якими сплачуються суми податку до бюджету при ввезенні товарів на митну територію України), іншими документами, передбаченими пунктом 201.11 статті 201 цього Кодексу.
Відповідно до абзацу 2 пункту 201.10 статті 201 ПК України податкова накладна, складена та зареєстрована в Єдиному реєстрі податкових накладних платником податку, який здійснює операції з постачання товарів/послуг, є для покупця таких товарів/послуг підставою для нарахування сум податку, що відносяться до податкового кредиту.
Згідно з положеннями пунктів 200.1., 200.4. статті 200 ПК України сума податку, що підлягає сплаті (перерахуванню) до Державного бюджету України або бюджетному відшкодуванню, визначається як різниця між сумою податкового зобов`язання звітного (податкового) періоду та сумою податкового кредиту такого звітного (податкового) періоду.
При від`ємному значенні суми, розрахованої згідно із пунктом 200.1 цієї статті, така сума:
а) враховується у зменшення суми податкового боргу з податку, що виник за попередні звітні (податкові) періоди (у тому числі розстроченого або відстроченого відповідно до цього Кодексу) в частині, що не перевищує суму, обчислену відповідно до пункту 200-1.3 статті 200-1 цього Кодексу на момент отримання контролюючим органом податкової декларації, а в разі відсутності податкового боргу –
б) або підлягає бюджетному відшкодуванню за заявою платника у сумі податку, фактично сплаченій отримувачем товарів/послуг у попередніх та звітному податкових періодах постачальникам таких товарів/послуг або до Державного бюджету України, в частині, що не перевищує суму, обчислену відповідно до пункту 200-1.3 статті 200-1 цього Кодексу на момент отримання контролюючим органом податкової декларації, на відповідний рахунок платника податку в банку/небанківському надавачу платіжних послуг та/або у рахунок сплати грошових зобов`язань або погашення податкового боргу такого платника податку з інших платежів, що сплачуються до державного бюджету;
в) та/або зараховується до складу податкового кредиту наступного звітного (податкового) періоду.
Платник податку, який має право на отримання бюджетного відшкодування та прийняв рішення про повернення суми бюджетного відшкодування, подає відповідному контролюючому органу податкову декларацію та заяву про повернення суми бюджетного відшкодування, яка відображається у податковій декларації (п.200.7. статті 200 ПК України).
Відповідно, з аналізу наведеного правового регулювання слідує, що бюджетному відшкодуванню підлягає сума, що визначається як різниця між загальною сумою податкових зобов`язань та податкового кредиту за звітний період. Виходячи із положень п. 200.4 статті 200 ПК України, платник ПДВ, який за результатами своєї діяльності за звітний період отримав від`ємне значення ПДВ і не має податкового боргу, має право обирати: задекларувати суму ПДВ до бюджетного відшкодування чи зараховувати цю суму до податкового кредиту наступного звітного періоду.
Податковий Кодекс України не обмежує бюджетне відшкодування виключно сумою податкового кредиту попереднього звітного періоду, як і не обмежує право платника податку заявити до повернення суму бюджетного відшкодування часовими межами певного податкового періоду. Податкове законодавство не ставить також право платника податку на отримання податкової вигоди в залежність від того, в якому звітному податковому періоді в нього виникло право на податковий кредит у розмірі суми бюджетної заборгованості. Отримання бюджетного відшкодування не є обов`язком платника, а являється його правом.
Аналогічна правова позиція висловлена Верховним Судом у постановах від 26 лютого 2019 року у справі №826/14239/14, від 11 червня 2019 року у справі №826/3475/13а, від 24 січня 2023 року у справі №822/1942/16, від 06 грудня 2023 року у справі №640/14817/20.
Як свідчить зміст акту перевірки від 21.03.2024 року контролюючий орган дійшов висновків про відсутність у АТ «Криворізький залізорудний комбінат» права на бюджетне відшкодування від`ємного значення ПДВ за січень 2024 року внаслідок порушення позивачем п.п.200.4-1, 200.12-1 ст. 200 ПК України з урахуванням Указу Президента України від 12.05.2023 року №279/2023, а саме: через санкції, накладені на «Стармілл Лімітед» та «Kadis Holding LTD».
Суд критично ставиться до таких висновків відповідача з огляду на наступне.
Порядок визначення суми податку, що підлягає сплаті (перерахуванню) до Державного бюджету України або відшкодуванню з Державного бюджету України (бюджетному відшкодуванню), та строки проведення розрахунків встановлюється статтею 200 ПК України.
Як вже зазначалось вище, згідно із пунктом 200.4 статті 200 ПК України при від`ємному значенні суми, розрахованої згідно з пунктом 200.1 цієї статті, така сума: а) враховується у зменшення суми податкового боргу з податку, що виник за попередні звітні (податкові) періоди (у тому числі розстроченого або відстроченого відповідно до цього Кодексу) в частині, що не перевищує суму, обчислену відповідно до пункту 200-1.3 статті 200-1 цього Кодексу на момент отримання контролюючим органом податкової декларації, а в разі відсутності податкового боргу- б) або підлягає бюджетному відшкодуванню за заявою платника у сумі податку, фактично сплаченій отримувачем товарів/послуг у попередніх та звітному податкових періодах постачальникам таких товарів/послуг або до Державного бюджету України, в частині, що не перевищує суму, обчислену відповідно до пункту 200-1.3 статті 200-1 цього Кодексу на момент отримання контролюючим органом податкової декларації, на відповідний рахунок платника податку в банку/небанківському надавачу платіжних послуг та/або у рахунок сплати грошових зобов`язань або погашення податкового боргу такого платника податку з інших платежів, що сплачуються до державного бюджету; в) та/або зараховується до складу податкового кредиту наступного звітного (податкового) періоду.
Відповідно до пункту 200.7 статті 200 ПК України платник податку, який має право на отримання бюджетного відшкодування та прийняв рішення про повернення суми бюджетного відшкодування, подає відповідному контролюючому органу податкову декларацію та заяву про повернення суми бюджетного відшкодування, яка відображається у податковій декларації.
Відповідно до пункту 200.10 статті 200 ПК України у строк, передбачений абзацом першим пункту 76.3 статті 76 цього Кодексу, контролюючий орган проводить камеральну перевірку даних податкової декларації або уточнюючих розрахунків (в разі їх подання).
Платники податку, які мають право на бюджетне відшкодування відповідно до цієї статті та подали заяву про повернення суми бюджетного відшкодування, отримують таке бюджетне відшкодування в разі узгодження контролюючим органом заявленої суми бюджетного відшкодування за результатами камеральної перевірки, що проводиться протягом 20 календарних днів, наступних за граничним строком подання податкової декларації або уточнюючого розрахунку (у разі подання), а якщо такі документи були подані пізніше - за днем їх фактичного подання, та відповідно до вимог, визначених статтею 76 цього Кодексу, а у випадках, визначених пунктом 200.11 цієї статті, - за результатами перевірки, зазначеної у такому пункті, відповідно до цього Кодексу.
Відповідно до пункту 200.4-1 ПК України (в редакції на момент проведення перевірки та прийняття спірного податкового повідомлення-рішення) платники податку, щодо яких у порядку, встановленому Законом України «Про санкції», прийняті рішення про застосування спеціальних економічних та інших обмежувальних заходів (санкцій), протягом строку застосування таких санкцій, не мають права на отримання бюджетного відшкодування суми від`ємного значення.
Суми такого від`ємного значення зараховуються у зменшення суми податкового боргу з податку, що виник за попередні звітні (податкові) періоди (у тому числі розстроченого або відстроченого відповідно до цього Кодексу), а в разі відсутності податкового боргу - до складу податкового кредиту наступного звітного (податкового) періоду.
Апеляційний суд звертає увагу, що наведена норма чітко вказує, що не мають права на отримання бюджетного відшкодування суми від`ємного значення саме платники податку, до яких застосовано санкції у порядку, встановленому Законом України «Про санкції».
Аналогічна правова позиція неодноразово була викладена Верховним Судом, зокрема, у постановах від 21.07.2025 року у справі №160/30897/24, від 12.08.2025 року у справі №280/6631/24.
Також суд враховує, що при зверненні до суду з даним позовом позивач повідомив суд, що ні на час проведення камеральної перевірки, ні на час прийняття контролюючим органом оскаржуваного податкового повідомлення-рішення, АТ «Криворізький залізорудний комбінат» не було віднесено до осіб, до яких застосовано спеціальні економічні та інші обмежувальні заходи (санкції), в порядку визначеному Законом України «Про санкції». Також не існувало норми податкового законодавства, яка б передбачала заборону отримання бюджетного відшкодування у зв`язку з тим, що акціонери платника податків включені до переліку юридичних осіб, до яких застосовуються персональні спеціальні економічні та інші обмежувальні санкції.
Як на момент подання декларації з податку на додану вартість за січень 2024 року, так і на період проведення камеральної перевірки та підписання акту, АТ «Криворізький залізорудний комбінат» не було віднесено до осіб, до яких застосовано спеціальні економічні та інші обмежувальні заходи (санкції) в порядку, визначеному Законом України «Про санкції».
Вказаний факт не заперечується контролюючим органом, більш того, в акті перевірки вказано, що санкції застосовані саме до акціонерів Товариства.
Доказів протилежного відповідачем не надано ані суду першої, ані суду апеляційної інстанцій, та в матеріалах справи такі докази відсутні.
Крім того, суд зазначає, що відповідно до статті 75 Конституції України єдиним органом законодавчої влади в Україні є парламент - Верховна Рада України.
Саме до повноважень Верховної Ради України згідно з пунктами 3 та 4 частини 1 статті 85 Конституції України належить прийняття законів, затвердження Державного бюджету України та внесення змін до нього, контроль за виконанням Державного бюджету України, прийняття рішення щодо звіту про його виконання.
Виключно законами України встановлюється, зокрема, Державний бюджет України і бюджетна система України; система оподаткування, податки і збори. 
Конституційний Суд України неодноразово роз`яснював, що «право приймати закони, вносити до них зміни у разі, коли воно не здійснюється безпосередньо народом (статті 5, 38, 69, 72 Конституції України), належить виключно Верховній Раді України (пункт 3 частини першої статті 85 Конституції України) і не може передаватись іншим органам чи посадовим особам. Закони та інші нормативно-правові акти приймаються на основі Конституції України і повинні відповідати їй (частина друга статті 8 Конституції України)» (Рішення Конституційного Суду України від 14 грудня 2000 року №15-рп/2000); - «права делегування законодавчої функції парламентом іншому органу влади (у даному випадку Кабінету Міністрів України) Конституцією України не передбачено» (Рішення Конституційного Суду України від 9 жовтня 2008 року №22-рп/2008).
Делегування законодавчої функції парламентом іншому органу влади порушує вимоги Основного Закону України, згідно з яким органи законодавчої, виконавчої та судової влади здійснюють свої повноваження у встановлених цією Конституцією межах і відповідно до законів України (частина друга статті 6), а органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України (частина друга статті 19); прийняття законів належить до повноважень парламенту - Верховної Ради України як єдиного законодавчого органу в Україні (Рішення Конституційного Суду України від 23 червня 2009 року №15-рп/2009).
Спірні у цій справі правовідносини охоплюються сферою дії Податкового Кодексу України, який відповідно до приписів пункту 1.1 статті 1 цього Кодексу регулює відносини, що виникають у сфері справляння податків і зборів, зокрема, визначає вичерпний перелік податків та зборів, що справляються в Україні, та порядок їх адміністрування, платників податків та зборів, їх права та обов`язки, компетенцію контролюючих органів, повноваження і обов`язки їх посадових осіб під час адміністрування податків, а також відповідальність за порушення податкового законодавства.
Податкові відносини є окремим і самостійним різновидом відносин, урегульованих, окрім Конституції України, спеціальними актами законодавства за вичерпним і остаточним переліком, не належать ані до господарських відносин, ані до адміністративних відносин між регуляторними органами або іншими органами державної влади та суб`єктами господарювання.
При цьому, за змістом статті 2 ПК України зміна його положень може здійснюватися виключно шляхом внесення змін до цього Кодексу.
Відповідно до пункту 3.1 статті 3 ПК України податкове законодавство України складається з Конституції України; цього Кодексу; Митного кодексу України та інших законів з питань митної справи у частині регулювання правовідносин, що виникають у зв`язку з оподаткуванням митом операцій з переміщення товарів через митний кордон України (далі - законами з питань митної справи); чинних міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України і якими регулюються питання оподаткування; нормативно-правових актів, прийнятих на підставі та на виконання цього Кодексу та законів з питань митної справи; рішень Верховної Ради Автономної Республіки Крим, органів місцевого самоврядування з питань місцевих податків та зборів, прийнятих за правилами, встановленими цим Кодексом.
Відповідно до пункту 5.2. статті 5 ПК України у разі якщо поняття, терміни, правила та положення інших актів суперечать поняттям, термінам, правилам та положенням цього Кодексу, для регулювання відносин оподаткування застосовуються поняття, терміни, правила та положення цього Кодексу.
В силу приписів пункту 7.3. статті 7 ПК України будь-які питання щодо оподаткування регулюються цим Кодексом і не можуть встановлюватися або змінюватися іншими законами України, крім законів, що містять виключно положення щодо внесення змін до цього Кодексу та/або положення, які встановлюють відповідальність за порушення норм податкового законодавства.
Отже, зміна положень ПК України здійснюється виключно законами про внесення змін до цього Кодексу, відповідно зміна підстав, умов та способів бюджетного відшкодування може бути здійснена виключно шляхом прямого внесення змін до ПК України.
Така правова позиція відповідає позиції, викладеній у постанові об`єднаної палати Касаційного адміністративного суду у складі Верховного Суду у справі №0940/2301/18.
Згідно із частиною 5 статті 242 Кодексу адміністративного судочинства України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду.
Крім того, апеляційний суд зазначає, що питання бюджетного відшкодування від`ємного значення податкового кредиту з ПДВ саме Акціонерного товариства «Криворізький залізорудний комбінат» за різні періоди неодноразово було предметом розгляду судів, в тому числі і Верховного Суду, яким у постановах, наприклад, від 05.11.2025 року у справі №160/23824/24, від 10.03.2026 року у справі №160/22289/25 та інш. викладені аналогічні наведеним вище правові висновки.
Враховуючи наведені вище обставини в їх сукупності апеляційний суд погоджується із висновками суду першої інстанції про неправомірностість прийняття відповідачем оскаржуваного податкового повідомлення-рішення.
У пункті 58 Рішення Європейського суду з прав людини у справі «Серявін та інші проти України» від 10.02.2010 року Суд повторює, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення. Хоча національний суд має певну свободу розсуду щодо вибору аргументів у тій чи іншій справі та прийняття доказів на підтвердження позицій сторін, орган влади зобов`язаний виправдати свої дії, навівши обґрунтування своїх рішень. 
Наведене дає підстави для висновку, що доводи скаржника у кожній справі повинні оцінюватись судами на предмет їх відповідності критеріям конкретності, доречності та важливості у рамках відповідних правовідносин з метою належного обґрунтування позиції суду. Відтак, інші, зазначені в апеляційній скарзі доводи, окрім проаналізованих вище, ґрунтуються на довільному трактуванні фактичних обставин справи і норм матеріального права, а тому такі не вимагають детальної відповіді або спростування.
Згідно частини першої статті 316 Кодексу адміністративного судочинства України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Враховуючи викладені вище обставини в їх сукупності, суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права, доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду першої інстанції, тому підстави для задоволення апеляційної скарги та скасування рішення суду відсутні.
Керуючись статтями 12, 77, 243, 250, 308, 310, 315, 316, 321, 322, 325, 328, 329 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Східного міжрегіонального управління ДПС по роботі з великими платниками податків на рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 12 січня 2026 року в адміністративній справі №160/12614/24 залишити без задоволення.
Рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 12 січня 2026 року в адміністративній справі №160/12614/24 залишити без змін.
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення. 
Повний текст постанови складено 18 травня 2026 року.

Головуючий - суддя І.В. Юрко 

суддя С.В. Білак 

суддя С.В. Чабаненко