УКРАЇНА 
Житомирський апеляційний суд 

Справа №281/637/25 Головуючий у 1-й інст. Данчук В. В. 
Категорія 39 Доповідач Павицька Т. М. 

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 травня 2026 року Житомирський апеляційний суд у складі:

головуючого Павицької Т.М.,
суддів   Борисюка Р.М., Шевчук А.М.

розглянув у спрощеному письмовому провадженні без виклику сторін в м. Житомирі цивільну справу №281/637/25 за позовом Акціонерного товариства «Перший український міжнародний банк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитом, за апеляційною скаргою представника ОСОБА_1 – ОСОБА_2 на рішення Лугинського районного суду Житомирської області від 02 березня 2026 року, ухвалене під головуванням судді Данчука В.В. в селищі Лугини Житомирської області, 

в с т а н о в и в :

У листопаді 2025 року АТ «Перший український міжнародний банк» звернулося до суду з позовом, у якому просило стягнути з ОСОБА_1 заборгованість за кредитним договором №2002021018301 від 20.11.2021 в сумі 33 217,21 грн.
В обґрунтування позову зазначало, що 20.11.2021 між АТ «Перший український міжнародний банк» та ОСОБА_1 укладено кредитний договір №2002021018301, відповідно до умов якого банк надав позичальнику грошові кошти в розмірі 14 999,45 грн. У порушення умов кредитного договору, позичальник свої зобов`язання належним чином не виконав, внаслідок чого у відповідача перед позивачем виникла заборгованість за кредитним договором, яка станом на 04.08.2025 становить 33 217,21 грн., з яких: 14 399,50 грн - заборгованість за кредитом; 18 817,71 грн - заборгованість за процентами. Вказувало, що банк направив письмову вимогу (повідомлення) відповідачу на адресу місця проживання, яку він зазначив у анкеті на отримання кредиту, однак у наданий строк заборгованість відповідачем не погашена. Враховуючи вищевикладене просило позов задовольнити в повному обсязі.
Рішенням Лугинського районного суду Житомирської області від 02 березня 2026 року позовні вимоги АТ «Перший український міжнародний банк» задоволено. Стягнуто з ОСОБА_1 на користь АТ «Перший український міжнародний банк» заборгованість за договором №2002021018301 від 20.11.2021 в розмірі 33 217,21 грн станом на 04.08.2025, з яких: 14 399,50 грн заборгованість за тілом кредиту; 18 817,71 грн заборгованість за простроченими відсотками. Стягнуто з ОСОБА_1 на користь АТ «Перший український міжнародний банк» на відшкодування судових витрат по сплаті судового збору 2422,40 грн.
Не погоджуючись з рішенням суду першої інстанції представник ОСОБА_1 – ОСОБА_2 подав апеляційну скаргу, у якій просить його скасувати та ухвалити нове судове рішення про відмову у задоволенні позову.
На обґрунтування доводів апеляційної скарги зазначає, що оскаржуване рішення є незаконним, необґрунтованим та таким, що ухвалене із неправильним застосуванням норм матеріального права та порушенням норм процесуального права. Вказує, що фактично суд першої інстанції провів заочний розгляд справи. Зазначає, що відповідач випадково дізнався про існування зазначеної справи, так як належним чином не був повідомлений про її розгляд у встановленому законом порядку. Відповідач, як зазначено у позові, зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 , хоча фактично, постійно проживає за адресою: АДРЕСА_2 . Вказує, що суд першої інстанції не зробив оголошення про виклик на офіційному веб-порталі судової влади України, не направив позов та судові повідомлення за відомою адресою фактичного перебування відповідача, натомість, розглянув справу без участі відповідача, позбавивши останнього можливості реалізації своїх процесуальних прав. 
Зазначає, що в матеріалах справи відсутній графік розрахунків з підтвердженням ознайомлення відповідача. На підтвердження виконання позивачем зобов`язань за кредитним договором до суду не надано повідомлення з даними про транзакцію зарахування на карту коштів за договором, належну відповідачеві. Також позивачем до суду не надано жодних доказів як надання відповідачем реквізитів платіжної банківської картки для безготівкового перерахування суми кредиту, так і належності даної картки останньому. Матеріали справи не містять належних і допустимих доказів надання відповідачу кредитних коштів, зокрема, платіжної інструкції, меморіального ордеру тощо. Розрахунок заборгованості, що наданий разом з позовною заявою, не є первинним документом, який підтверджує отримання кредиту, користування ним, а, отже, не є належним доказом наявності заборгованості. У справі відсутні докази направлення для ознайомлення оферти відповідачеві, самого факту ознайомлення з прив`язкою до заяви про приєднання та паспорту споживчого кредиту, у зв`язку з чим неможливо встановити які саме умови доводилися позичальнику та які умови діяли у спірний період. Враховуючи вищевикладене просить скасувати рішення Лугинського районного суду Житомирської області від 02 березня 2026 року та ухвалити нове судове рішення про відмову у задоволенні позову.
Справа розглядається за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи в порядку ч. 1 ст. 369 ЦПК України.
Перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню виходячи з наступного.
Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судом першої інстанції, що 20.11.2021 ОСОБА_1 підписав заяву №2002021018301 на приєднання до договору комплексного банківського обслуговування фізичних осіб в АТ «ПУМБ», в якій вказував, що підписанням цієї заяви беззастережно підтверджує, що приймає Публічну пропозицію АТ «ПУМБ» на укладення договору комплексного банківського обслуговування фізичних осіб в повному обсязі та просить відкрити йому поточний рахунок, надати кредитну картку та встановити на його поточний рахунок кредитний ліміт у сумі 15 000 грн.
Розрахунковий день 30 число місяця. Строк дії кредитного ліміту 12 місяців з дня надання кредитного ліміту. Зі спливом вказаного строку, дія кредитного ліміту продовжується кожного разу на такий самий строк у разі відсутності заперечень будь-якої із сторін або підстав для його скорочення у порядку, визначеному ДКБО. 
Стандартна процентна ставка складає 47,88% річних.
Реальна річна процентна ставка складає 47,88% річних. 
Орієнтовна загальна вартість кредиту для споживача за весь строк користування кредитом – 12 577,58 грн. 
Відповідно до розділу «Підтвердження та запевнення» вказаної заяви, підписанням цієї заяви, відповідач надає підтвердження, що ознайомлений з ДКБО, Тарифами банку та цілком згодний. Всі умови ДКБО йому зрозумілі та не потребують додаткового тлумачення.
Також, відповідачем підписано паспорт споживчого кредиту, згідно якого сума-ліміт кредиту становить 15 000 грн., строк кредитування – 12 місяців. Процентна ставка, яка застосовується при невиконанні зобов`язання щодо повернення кредиту становить 47,88% річних.
Відповідно до довідки про збільшення кредитного ліміту, 20.11.2021 кредитний ліміт встановлено в сумі 15 000 грн.; 27.02.2022 кредитний ліміт збільшено до 15 000 грн.; 16.03.2022 кредитний ліміт зменшено до 14 999,45 грн.
З виписки по особовому рахунку відповідача, за період з 20.11.2021 по 04.08.2025, видно операції по переказу коштів, сплату за придбання товарів, погашення заборгованості за відсотками, тощо.
Відповідно до розрахунку заборгованості, відповідач періодично вносив кошти на погашення заборгованості по тілу кредиту та відсоткам. Останній раз відповідачем внесено кошти 30.05.2024 на погашення тіла кредиту в сумі 449,97 грн та на погашення відсотків в сумі 550,03 грн.
Станом на 04.08.2025 за відповідачем значиться заборгованість за кредитним договором в розмірі 33 217,21 грн., з яких: 14 399,50 грн заборгованість за кредитом та 18 817,71 грн заборгованість за процентами. Нарахування заборгованості по відсоткам було проведено до 30.05.2025.
АТ «ПУМБ» направлено ОСОБА_1 письмову вимогу (повідомлення) від 05.08.2025 про наявність заборгованості та необхідність її сплати, попереджено про наслідки невиконання цієї вимоги.
Задовольняючи позов суд першої інстанції виходив з того, що відповідач жодним чином заявлені до нього позовні вимоги не спростував, відзиву на позов не надав, тому вважав позов обґрунтованим та таким, що підлягає до задоволення.
Перевіряючи законність оскаржуваного рішення, колегія суддів враховує наступне.
Частиною 1 статті 205 ЦК України визначено, що правочин може вчинятися усно або в письмовій (електронній) формі. Сторони мають право обирати форму правочину, якщо інше не встановлено законом.
Відповідно до ст. 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо воля сторін виражена за допомогою телетайпного, електронного або іншого технічного засобу зв`язку. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). Використання при вчиненні правочинів факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного, електронного або іншого копіювання, електронного підпису або іншого аналога власноручного підпису допускається у випадках, встановлених законом, іншими актами цивільного законодавства, або за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідного аналога їхніх власноручних підписів.
Згідно ст. ст. 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.
Частиною 1 статті 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.
Відповідно до ч. 1 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (частина перша статті 1048 ЦК України).
За ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутністю таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.
Порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання) (ст. 610 ЦК України).
Відповідно до ч. 1 ст. 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.
У справі, що переглядається встановлено, що відповідачем особисто підписано заяву про приєднання до договору комплексного банківського обслуговування фізичних осіб №2002021018301 від 20.11.2021 та паспорт споживчого кредиту від 20.11.2021.
Відтак, підписання відповідачем кредитного договору №2002021018301 від 20.11.2021 підтверджено належними та допустимими доказами.
Зміст вказаних документів свідчить про те, що сторони досягли згоди щодо усіх істотних умов правочину: суми кредиту, строку кредитування, розміру та порядку нарахування процентів, порядку здійснення розрахунків.
Враховуючи вищевикладене, колегія суддів дійшла висновку про доведеність наявності кредитних правовідносин між АТ «Перший український міжнародний банк» та ОСОБА_1 .
Відповідно до висновків Верховного Суду, викладених у постанові від 31 травня 2022 року у справі №194/329/15-ц, загальними вимогами процесуального права визначено обов`язковість встановлення судом під час вирішення спору обставин, що мають значення для справи, надання їм юридичної оцінки, а також оцінки всіх доказів, якими суд керувався при вирішенні позову. Без виконання цих процесуальних дій ухвалити законне й обґрунтоване рішення у справі неможливо.
Суд має стягнути ту суму, яка була доведена і щодо якої у суду немає сумніву, оскільки за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти».
Верховним Судом у постановах від 27 березня 2020 року у справі №703/3063/18 та від 14 липня 2021 року у справі №641/2207/18 зазначено, що наданий позивачем розрахунок кредитної заборгованості не є безспірним доказом існування між сторонами договірних відносин та розміру боргу.
Так, доказами, які підтверджують наявність заборгованості та її розмір є первинні документи, оформлені відповідно до ст. 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність». Підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи. Для контролю та впорядкування оброблення даних на підставі первинних документів можуть складатися зведені облікові документи. Первинні та зведені облікові документи можуть бути складені у паперовій або в електронній формі. Відповідно до пункту 62 Положення про організацію бухгалтерського обліку, бухгалтерського контролю під час здійснення операційної діяльності в банках України, затвердженого Постановою Правління Національного банку України від 04 липня 2018 року №75 виписки з особових рахунків клієнтів є підтвердженням виконаних за день операцій і призначаються для видачі або відсилання клієнту.
До матеріалів справи АТ «Перший український міжнародний банк» долучено банківську виписку із особового рахунку ОСОБА_1 за період з 20.11.2021 по 04.08.2025, згідно якої, відповідачу надано кредитні кошти в розмірі 15 000 грн., якими він користувався.
Колегія суддів зауважує, що виписка з банківському рахунку є належним доказом, оскільки відображає рух коштів та доводить активне користування відповідачем кредитними коштами та неналежне виконання ним своїх обов`язків з погашення кредиту.
Аналогічних висновків дійшов Верховний Суд у постановах від 16 вересня 2020 року у справі №200/5647/18, від 25 травня 2021 року у справі №554/4300/16-ц, від 26 травня 2021 року у справі №204/2972/20, від 13 жовтня 2021 року у справі №209/3046/20, від 26 жовтня 2022 року у справі №333/5483/20.
Враховуючи вищевикладене, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про доведеність та обґрунтованість позовних вимог АТ «Перший український міжнародний банк» про стягнення з ОСОБА_1 заборгованості за кредитним договором №2002021018301 від 20.11.2021 у розмірі 33 217,21 грн., яка складається із заборгованості по тілу кредиту у розмірі 14 399 грн та заборгованості по відсотках у розмірі 18 817,71 грн.
Щодо відсутності належного повідомлення відповідача та розгляду справи без його участі колегія суддів зазначає, що справа розглядалася у порядку спрощеного позовного провадження без виклику сторін відповідно до ухвали суду від 15.12.2025, що відповідає вимогам ст. 279 ЦПК України. Судові повідомлення разом з копією ухвали направлялися за адресою реєстрації – АДРЕСА_3 , які були повернуті на адресу суду з відмітками «закінчення встановленого терміну зберігання» (а.с.49) та «адресат відсутній» (а.с.51). Відповідач не скористався правом подати відзив на позовну заяву (ст. 178 ЦПК України). Докази направлення судових документів за місцем реєстрації відповідача у матеріалах справи наявні. Сам факт неодержання кореспонденції не свідчить про неналежне повідомлення, якщо суд вжив усіх передбачених законом заходів.
Доводи апеляційної скарги про те, що позивачем не надано жодних доказів як надання відповідачем реквізитів платіжної банківської картки для безготівкового перерахування суми кредиту, так і належності даної картки останньому спростовується заявою про приєднання до договору комплексного банківського обслуговування фізичних осіб №2002021018301 від 20.11.2021, згідно якої ОСОБА_1 просив відкрити на своє ім`я поточний рахунок та випискою по відкритому на ім`я ОСОБА_1 рахунку за період з 20.11.2021 по 04.08.2025.
Колегія суддів звертає увагу на те, що відповідач не надав, ані суду першої інстанції, ані суду апеляційної інстанції, доказів, які б спростовували розрахунок заборгованості перед АТ «Перший український міжнародний банк», не довів відсутності заборгованості.
Таким чином, доводи викладені в апеляційні скарзі, фактично зводяться до переоцінки доказів та незгодою з висновками суду по їх оцінці. Проте, відповідно до вимог ст. 89 ЦПК України, оцінка доказів є виключною компетенцією суду, переоцінка доказів учасниками справи діючим законодавством не передбачена. Судом першої інстанції повно та всебічно досліджені обставини справи, перевірені письмові докази та надано їм належну оцінку.
Доводи апеляційної скарги фактично зводяться до незгоди з оскаржуваним рішенням та посилання які містяться в ній є власним трактуванням норм законодавства, не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального права та порушення норм процесуального права, яке призвело або могло призвести до неправильного вирішення справи.
Отже, на підставі викладеного, колегія суддів повністю погоджується з висновками суду першої інстанції, оскільки судом першої інстанції повно з`ясовані фактичні обставини справи, які мають істотне значення для справи в межах наданих сторонами доказів, правильно визначені правовідносини, що склалися між сторонами, їх об`єктивний склад, права та обов`язки сторін, вірно застосовані норми матеріального права та не порушені норми процесуального права, а доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують та не дають достатніх підстав для скасування рішення суду.
Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
З огляду на викладене та керуючись ч. 1 ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, так як рішення суду першої інстанції ухвалене з додержанням норм матеріального та процесуального права.
Оскільки апеляційна скарга залишається без задоволення, підстав для перерозподілу судових витрат, понесених у зв`язку з переглядом справи у суді апеляційної інстанції, немає.
Керуючись статтями 259, 268, 367, 368, 374, 375, 381-384 ЦПК України, апеляційний суд 
у х в а л и в :

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 – ОСОБА_2 залишити без задоволення.
Рішення Лугинського районного суду Житомирської області від 02 березня 2026 року залишити без змін.
Постанова набирає законної сили з дня її ухвалення та оскарженню в касаційному порядку не підлягає, крім випадків, передбачених пунктом 2 частини 3 ст. 389 ЦПК України.

Головуючий Павицька Т. М.

Судді  Борисюк Р. М.

Шевчук А. М.