ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
__________________________________________________________________
Єдиний унікальний номер 953/9270/24
Номер провадження 22-ц/818/621/26

П О С Т А Н О В А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

23 червня 2026 року м. Харків

Харківський апеляційний суд у складі:
головуючого судді Мальованого Ю.М.,
суддів: Маміної О.В., Савенка М.Є.,
розглянувши у порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи апеляційну скаргу ОСОБА_1 на додаткове рішення Київського районного суду м. Харкова від 15 липня 2025 року в складі судді Дяченка О.М. по справі № 953/9270/24 за позовом ОСОБА_2 до Акціонерного товариства «Страхова компанія «ІНГО», ОСОБА_1 про стягнення збитків, завданих дорожньо-транспортною пригодою,

В С Т А Н О В И В :

У жовтні 2024 року ОСОБА_2 звернувся до суду з позовом до Акціонерного товариства «Страхова компанія «ІНГО» (далі – АТ «СК«ІНГО») та ОСОБА_1 про стягнення збитків, завданих дорожньо-транспортною пригодою.
Позовні вимоги обґрунтовані тим, що 13 жовтня 2023 року о 18 год. 00 хв. в м. Харкові по вул. Шевченко, біля будинку № 317 на перехресті заїзду до Журавлівського гідропарку Асмолов С.О., керуючи транспортним засобом RENAULT MASTER д.н.з. НОМЕР_1 , перед розворотом здійснив рух на заборонений (червоний) сигнал світлофора, не дав дорогу належному йому транспортному засобу RENAULT MEGAN д.н.з. НОМЕР_2 , який рухався по дорозі у попутному напрямку, внаслідок чого транспортні засоби отримали механічні пошкодження та позивачу завдано матеріальні збитки.
Постановою Київського районного суду м. Харкова від 21 грудня 2023 року по справі № 953/11570/23 ОСОБА_1 було визнано винним у скоєнні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП. 
На час скоєння ДТП цивільно-правова відповідальність водія транспортного засобу RENAULT MASTER д.н.з. НОМЕР_1 була зареєстрована АТ «СК«ІНГО». Відповідно до полісу обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів № 216866118, ліміт відповідальності страховика складає 160 000,00 грн, франшиза у розмірі 3 800,00 грн. 
Незважаючи на неодноразові звернення, страховою компанією не було відшкодовано шкоду, спричинену його майну в ДТП в повному обсязі.
22 травня 2024 року, від АТ «СК«ІНГО» йому було виплачено страхове відшкодування у сумі 139 696,30 грн, а також 24 травня 2024 року 4 055,36 грн.
Проте, вказаних сум недостатньо для відшкодування шкоди, спричиненої його майну в ДТП, в повному обсязі.
Також, внаслідок ДТП йому спричинено моральну шкоду, розмір якої оцінює 260000,00 грн.
Посилаючись на вказані обставини ОСОБА_3 просив:
- стягнути з АТ «СК«ІНГО» недоплачену суму страхового відшкодування у розмірі 16 503,70 грн;
- стягнути з ОСОБА_1 франшизу у розмірі 3 800,00 грн; суми матеріального збитку у розмірі 72 267,50 грн; моральну шкоду в розмірі 260 000,00грн; вартість за транспортування з штрафного майданчика до місця тимчасового зберігання автомобіля RENAULT MEGAN д.н.з. НОМЕР_2 у розмірі 2000, 00 грн;
- здійснити розподіл судових витрат.
Рішенням Київського районного суду м. Харкова від 03 липня 2025 позов ОСОБА_2 задоволено частково. 
Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 суму франшизи, відповідно до полісу обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів № 216866118 у розмірі 3 200,00 грн; вартість транспортування з штрафного майданчика до місця тимчасового зберігання транспортного засобу автомобіля RENAULT MEGAN д.н.з. НОМЕР_2 у розмірі 2000,00 грн; відшкодування моральної шкоди в розмірі 2 500,00 грн; стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 судовий збір у розмірі 83,00 грн. В іншій частині позову відмовлено.
ОСОБА_2 подав заяву про ухвалення додаткового рішення, в якій просив стягнути пропорційно до розміру задоволених позовних вимог з АТ «Страхова компанія «ІНГО» та ОСОБА_1 витрати пов`язані з розглядом справи, зокрема з оплатою професійної правової допомоги у розмірі 45 000, 00 грн.
27 червня 2025 року через систему «Електронний суд» ОСОБА_1 , подав заяву про стягнення судових витрат, в якій просив стягнути з ОСОБА_2 витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 40 000, 00 грн.
Додатковим рішенням Київського районного суду м. Харкова від 15 липня 2025 року у задоволенні клопотання ОСОБА_1 про стягнення судових витрат на професійну правничу допомогу відмовлено.
Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 витрати на професійну правову допомогу в розмірі 1057,50 грн.
Рішення суду першої інстанції мотивовано тим, що виходячи із складності справи, обсягом виконаних адвокатами робіт, часом, витраченим адвокатами на виконання таких робіт (наданні послуг), ціною позову, наявні підстави для стягнення з ОСОБА_1 на користь позивача витрат на правничу допомогу у співмірності із задоволеними позовними вимогами у розмірі 1057,50 грн. Водночас, з урахуванням принципу розумності, співмірності та справедливості, на підставі ч. 9 ст. 141 ЦПК України, суд першої інстанції вважав за необхідне понесені відповідачем витрат на правничу допомогу покласти на відповідача. Оскільки у задоволенні позовних вимоги до АТ «Страхова компанія «ІНГО» відмовлено, питання про розподіл судових витрат саме з АТ «Страхова компанія «ІНГО» не розглядалось.
На вказане судове рішення 08 серпня 2025 року через систему «Електронний суд» ОСОБА_1 , в інтересах якого діє адвокат Жаворонкова Ганна Сергіївна, подав апеляційну скаргу, в якій посилаючись на порушення норм процесуального права, неповне з`ясування обставин по справі, просив скасувати додаткове рішення та ухвалити нове рішення, яким стягнути на його користь витрати на професійну правову допомогу у розмірі 38 848,00 грн, понесені в суді першої інстанції.
Апеляційна скарга мотивована тим, що рішенням суду першої інстанції було задоволено позов на суму 7 700,00 грн, що становить 2,29 % від ціни позову 336 067,50 грн, проте додатковим рішенням на користь ОСОБА_2 стягнуто витрати на правничу допомогу у розмірі 1 057,50 грн, що становить 2,35 % від заявленої суми витрат (1 057,50 / 45 000 * 100 % = 2,35 %). 
Позивач має юридичну освіту, здійснює професійну діяльність у сфері права та має статус адвоката, тобто є кваліфікованим фахівцем, який самостійно вправі представляти свої інтереси в суді.
Участь у справі професійного представника Волохіна Д.Б. та подача заяви про стягнення витрат на правничу допомогу не є об`єктивно необхідною, а свідчить про штучне збільшення судових витрат.
З відповідача на його користь має бути стягнуто витрати на правничу допомогу пропорційно незадоволеним позовним вимогам, які становлять 328 367,50 грн або 97,71 % від загальної суми (328 367,50 / 336 067,50 * 100 % = 97,71 %). 
Ним подано документи з розрахунками правничих витрат на суму 40 000,00 грн, а тому йому має бути відшкодовано 39 084,00 грн (40 000 * 97,71 %).
Також, зазначав, що ОСОБА_1 в суді першої інстанції не було заявлено клопотання про зменшення витрат на правничу допомогу. 
Також, просив стягнути 7000 грн, витрачених на правничу допомогу у суді апеляційної інстанції.
Відповідно до частин 1, 2, 4, 5 статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
Частиною 3 статті 3 ЦПК України встановлено, що провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.
Суд апеляційної інстанції розглядає апеляційну скаргу ОСОБА_1 на додаткове рішення Київського районного суду м. Харкова від 15 липня 2025 року в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи за наявними в ній матеріалами на підставі частини 1 статті 369 ЦПК України.
Перевіряючи законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції відповідно до вимог частини 1 статті 367 ЦПК України в межах доводів та вимог апеляційної скарги, судова колегія вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню частково з таких підстав.
Судом встановлено, що 28 червня 2024 року між ОСОБА_2 та ОСОБА_4 укладено договір про надання правової допомоги № б/н, за яким даною угодою Адвокат приймає доручення Клієнта щодо надання правової допомоги з питань захисту прав і представлення інтересів Клієнта у будь-яких цивільних, господарських, адміністративних, кримінальних, інших публічних і приватних правовідносинах, а Клієнт зобов`язується виплатити Адвокату за надані юридичні послуги гонорар, а також відшкодувати фактичні витрати Адвоката, пов`язані з виконанням доручення Клієнта (том 1, а.с. 50-52).
Відповідно до додатку №1 до договору про надання правової допомоги від 28 червня 2024 року, оплата за надання юридичних послуг здійснюється в готівковій або безготівковій формі Клієнтом в день підписання Договору. Попередній аналіз справи або питання з яким звертається Клієнт у своїй заявці про надання юридичних послуг здійснюється безкоштовно. Замовник сплачує суму 45 000 гривень у якості платежу готівкою або на картку № НОМЕР_3 (ПриватБанк, отримувач: Іщенко Юрій Володимирович після підписання договору (том 1, а.с. 52).
19 листопада 2024 року між ОСОБА_1 та адвокатом Жаворонковою Г.С. укладено договір б/н про надання правничої (правової) допомоги, за яким остання здійснює представництво інтересів Клієнта у судах загальної юрисдикцїі (господарських, адміністративних) першої, апеляційної, касаційної інстанції, а також у взаємовідносинах з органами державної влади та органами місцевого самоврядування, в тому числі, але не виключно, органах Державної казначейської служби України, органах та територіальних підрозділах Державної виконавчої служби, для чого адвокату надаються права, які мають заявник, позивач відповідач, сторона виконавчого провадження відповідно до законодавства України (том 2, а.с. 89-90).
Додатковою угодою № 1 до вказаного договору встановлено, що вартість послуг адвоката в суді першої інстанції складає 40000 грн (том 2, а.с. 91).
Відповідно до акту приймання-передачі наданих послуг № 1 від 10 березня 2025 року адвокатом надано такі послуги: Первинна консультація 1 год, 2000 грн; Ознайомлення з матеріалами справи – 2 год., 3000 грн; Аналіз та вивчення (застосування) судової практики Верховного Суду у постановах від 19 вересня 2018 року у справі № 643/4161/15 (провадження № 61-13692св18); від 31 березня 2021 року у справі № 127/19300/17 (провадження № 61-15592св19); від 26 жовтня 2022 року у справі № 03/2064/19 (провадження № 61-8363св22); від 04 липня 2018 року у справі № 755/18006/15-ц; постанови Великої Палати Верховного Суду від 03 жовтня 2018 року у справі № 760/15471/15-ц, провадження № 14- 31 бцс 18; Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного цивільного суду від 11 грудня 2019 року у справі № 522/15636/16-ц; постанови Пленуму Верховного Суду України від 27 березня 1992 року № 6 «Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди»; постанови Верховного Суду від 14 серпня 2019 року у справі № 344/3008/17 (провадження № 61-26423св18); від 15 жовтня 2020 року у справі № 755/7666/19 (провадження № 61- 10010св20); від 16 лютого 2022 року у справі № 709/370/20 (провадження № 61-16320св20 – 5 год, 7500 грн; Підготовлено проект відзиву на позов ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про стягнення матеріальних збитків, завданих дорожньо-транспортною пригодою; Направлення проекту відзиву сторонам та до суду – 1 год, 500 грн; Представництво інтересів ОСОБА_1 у Київському районному суді м. Харкова по справі № 953/9270/24 (05 грудня 2024 року, 09 січня 2025 року, 05 лютого 2025 року та 10 березня 2025 року) – 1 год кожне, 4 х 3000 грн; Аналіз та вивчення (застосування) судової практики Верховного Суду – 3 год, 4500 грн; Підготовлено повторний проект відзиву на позов ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про стягнення 72 267,50 грн матеріальних збитків, завданих дорожньо-транспортною пригодою; суми франшизи у розмірі 3 800,00 грн; моральної шкоди в розмірі 260 000,00 грн та витрати, пов`язаних з оплатою професійною правової допомоги у розмірі 45 000,00 грн – 3 год, 4500 грн. Загальна сума витрат складає 40 000,00 грн (том 2, а.с. 92- 93).
Відповідно до положень частини 1, пунктів 1, 4 частини 3 статті 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати: на професійну правничу допомогу, пов`язані з вчиненням інших процесуальних дій, необхідних для розгляду справи або підготовки до її розгляду.
Відповідно до частин 1 статті 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.
Як установлено в частині 2 статті 137 ЦПК України, за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом з іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорар адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.
Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.
Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаними адвокатом роботами (наданими послугами); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.
У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може за клопотанням іншої сторони зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами.
Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.
З аналізу частини 3 статті 141 ЦПК України можна виділити такі критерії визначення та розподілу судових витрат: 1) їх дійсність; 2) необхідність; 3) розумність їх розміру з урахуванням складності справи та фінансового стану учасників справи.
Такий висновок міститься у додатковій постанові Великої Палати Верховного Суду від 19 лютого 2020 року у справі № 755/9215/15-ц (провадження № 14-382цс19).
У вказаній постанові Велика Палата Верховного Суду звернула увагу на те, що принцип змагальності знайшов своє втілення, зокрема, у положеннях частин 5 та 6 статті 137 ЦПК України, відповідно до яких саме на іншу сторону покладено обов`язок обґрунтування наявності підстав для зменшення розміру витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами, а також обов`язок доведення їх неспівмірності, тому при вирішенні питання про стягнення витрат на професійну правничу допомогу слід надавати оцінку виключно тим обставинам, щодо яких інша сторона має заперечення.
Отже, при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд має враховувати конкретні обставини справи, загальні засади цивільного законодавства та критерії відшкодування витрат на професійну правничу допомогу.
Ці висновки узгоджуються з висновками, викладеними в постанові Великої Палати Верховного Суду від 04 червня 2019 року у справі № 9901/350/18 (провадження № 11-1465заі18) та додатковій постанові у вказаній справі від 12 вересня 2019 року, постанові від 12 травня 2020 року у справі № 904/4507/18 (провадження № 12-171гс19), постанові від 26 травня 2020 року у справі № 908/299/18 (провадження № 12-136гс19), постанові від 08 червня 2021 року у справі № 550/936/18 (провадження № 14-26цс21) та постанові від 08 червня 2022 року у справі № 357/380/20 (провадження № 14-20цс22).
Згідно з усталеною практикою Європейського суду з прав людини (далі - ЄСПЛ), зокрема в рішенні від 28 листопада 2002 року «Лавентс проти Латвії» за заявою № 58442/00, щодо судових витрат зазначено, що за статтею 41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі - Конвенція) суд відшкодовує лише витрати, стосовно яких було встановлено, що вони справді були необхідними і становлять розумну суму.
При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру з огляду на конкретні обставини справи та фінансовий стан обох сторін. Ті самі критерії застосовує ЄСПЛ, присуджуючи судові витрати на підставі статті 41 Конвенції. Так, у справі «Схід / Захід Альянс Лімітед» проти України» (заява № 19336/04, пункт 268) зазначено, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим.
Відповідно до положень статті 26 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» адвокатська діяльність здійснюється на підставі договору про надання правової допомоги.
Так, договір про надання правової допомоги - це домовленість, за якою одна сторона (адвокат, адвокатське бюро, адвокатське об`єднання) зобов`язується здійснити захист, представництво або надати інші види правової допомоги другій стороні (клієнту) на умовах і в порядку, що визначені договором, а клієнт зобов`язується оплатити надання правової допомоги та фактичні витрати, необхідні для виконання договору (стаття 1 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність»).
Закон України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту визначає гонорар.
Частинами 1, 2 статті 30 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» встановлено, що порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час.
З аналізу зазначеної норми слідує, що гонорар може встановлюватися у формі: фіксованого розміру, погодинної оплати.
Вказані форми відрізняються порядком обчислення - при зазначенні фіксованого розміру для виплати адвокатського гонорару не обчислюється фактична кількість часу, витраченого адвокатом при наданні послуг клієнту, і навпаки - підставою для виплати гонорару, який визначений у формі погодинної оплати, є кількість витрачених на надання послуги годин помножена на вартість такої (однієї) години того чи іншого адвоката в залежності від його кваліфікації, досвіду, складності справи та інших критеріїв.
Критерій розумної необхідності витрат на професійну правничу допомогу є оціночною категорією, яка у кожному конкретному випадку (у кожній конкретній справі) оцінюється судом за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні доказів, зокрема, наданих на підтвердження обставин понесення таких витрат, надання послуг з професійної правничої допомоги, їх обсягу, вартості з урахуванням складності справи та витраченого адвокатом часу тощо.
Фіксований розмір гонорару у цьому контексті означає, що у разі настання визначених таким договором умов платежу - конкретний склад дій адвоката, що були вчинені на виконання цього договору й призвели до настання цих умов, не має жодного значення для визначення розміру адвокатського гонорару в конкретному випадку. Таким чином, визначаючи розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації гонорару адвоката іншою стороною, суди мають виходити зі встановленого у самому договорі розміру та/або порядку обчислення таких витрат, що узгоджується з приписами статті 30 Закону № 5076-VI, враховуючи при цьому положення законодавства щодо критеріїв визначення розміру витрат на правничу допомогу (пункти 133-134 постанови Великої Палати Верховного Суду від 16 листопада 2022 року № 922/1964/21 (провадження № 12-14гс22)).
У разі недотримання вимог частини 4 статті 137 ЦПК України суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами.
У додатковій постанові Об`єднаної палати Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 18 лютого 2022 року у справі № 925/1545/20 вказано, що для вирішення питання про розподіл судових витрат суд має враховувати: складність справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); час, витрачений адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); обсяг наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; пов`язаність цих витрат із розглядом справи; обґрунтованість та пропорційність предмета спору; ціну позову, значення справи для сторін; вплив результату її вирішення на репутацію сторін, публічний інтерес справи; поведінку сторони під час розгляду справи (зловживання стороною чи її представником процесуальними правами тощо); дії сторони щодо досудового врегулювання справи та врегулювання спору мирним шляхом.
У своїй практиці ЄСПЛ керується трьома ключовими принципами під час вирішення питань про відшкодування судових витрат. Звернення про відшкодування таких витрат задовольняються тоді, коли судові витрати, що підтверджено доказами: фактично понесені; необхідні, щоб запобігти порушенню або отримати відшкодування за нього; визначені у розумному розмірі. 
Із урахуванням конкретних обставин, зокрема, ціни позову суд може обмежити даний розмір з огляду на розумну необхідність судових витрат для даної справи. У визначенні розумно необхідного розміру сум, які підлягають сплаті за послуги адвоката, можуть братися до уваги, зокрема: час, який міг би витратити на підготовку матеріалів кваліфікований фахівець; вартість оплати відповідних послуг адвокатів, яка склалася в країні або в регіоні; тривалість розгляду і складність справи тощо (пункт 6.52 постанови Верховного Суду у складі суддів об`єднаної палати Касаційного господарського суду від 02 лютого 2024 року у справі № 910/9714/22).
У Практичних рекомендаціях: вимоги щодо справедливої компенсації (стаття 41 Конвенції), виданих Головою Європейського суду з прав людини відповідно до Правил 32 Регламенту Суду від 28 березня 2007 року, з поправками від 09 червня 2022 року, ЄСПЛ зазначає, що витрати, понесені (як на національному рівні, так і під час розгляду справи в самому Суді) у спробі запобігти порушенню чи з метою отримання компенсації після того, як воно сталося, мають бути фактично понесені. Фактично понесені означає, що «заявник мав сплатити їх або бути зобов`язаним сплатити їх відповідно до юридичного або договірного зобов`язання. Документи, що підтверджують те, що заявник сплатив або зобов`язаний сплатити такі витрати, мають бути надані суду» (пункт 18).
Що стосується гонорарів адвокатів, ЄСПЛ вказує, що заявник повинен показати, що гонорари сплачені або тільки будуть сплачені адвокату. 
Відповідні висновки щодо того, що фактичними витратами на правову допомогу є, в тому числі, витрати, оплата яких буде здійснена в майбутньому ЄСПЛ виклав, зокрема, у справі «Теб`єті Мюхафізе Кемійветі та Ісрафілов проти Азербайджану» (заява № 37083/03, пункт 106).
Як вбачається з матеріалів справи, позивачем пред`явлено позов про стягнення 352571,20 грн, з яких 16503,70 грн – з АТ «СК «ІНГО», що становить 4,68% від всіх заявлених вимог та, 336067,50 грн - з ОСОБА_1 , що складає 95,32% від усіх вимог.
Рішенням Київського районного суду м. Харкова від 03 липня 2025 року позов задоволено частково. Ухвалено: стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 суму франшизи, відповідно до полісу обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів № 216866118 у розмірі 3 200,00 грн; вартість транспортування з штрафного майданчика до місця тимчасового зберігання транспортного засобу автомобіля RENAULT MEGAN д.н.з. НОМЕР_2 у розмірі 2000,00 грн; відшкодування моральної шкоди в розмірі 2 500,00 грн; стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 судовий збір у розмірі 83,00 грн. В іншій частині позову відмовлено.
Тобто, загальна сума стягнення з ОСОБА_1 становить 7700 грн, що відповідає 2,18% від усіх заявлених позивачем вимог та 2,29% від заявлених вимог до вказаного відповідача.
Зважаючи, що в іншій частині позовні вимоги до відповідача залишено без задоволення, то наявні підстави для компенсації йому судових витрат.
Враховуючи часткове задоволення позову, значення справи для сторін, характер та обсяг виконаної адвокатом роботи, співмірність витрат зі складністю справи та виконаною роботою, часом, який необхідний для виконання такої роботи адвокатом судова колегія вважає, що на користь позивача підлягає стягненню 1057,50 грн витрат на правничу допомогу.
При визначенні розміру судових витрат, судова колегія враховує, що вказана справа не носить виключний характер та доказів додаткового комплексного та усестороннього вивчення юридичної природи спірних правовідносин, що потребує зазначеного адвокатом проміжку часу та зусиль, до суду не надано.
Також, відповідно до акту наданих послуг деякі юридичні послуги є тотожними та дублюються, що свідчить про їх необґрунтованість. Направлення відзиву сторонам та до суду, що наведено відповідачем є частиною процесу складання й оформлення такого процесуального документу, а тому судова колегія не вбачає підстав для окремого стягнення цих витрат. 
Також, відповідачем зазначеного щодо участі адвоката у судових засіданнях по 1 год кожне судове засідання. Між тим, відповідно до протоколу судового засідання від 05 грудня 2024 року його тривалість становила з 15:59:49 до 16:18: 59 (20 хв), 09 січня 2025 року – 14:02:30 – 14:34:09 (32 хв), 05 лютого 2025 року – 09:18:42 – 09:41:33 ( приблизно 25 хв), тобто менше ніж заявлену годину. 10 березня 2025 року розгляд справи було відкладено у зв`язку з неявкою сторін, що також виключає підстави для стягнення витрат за участь адвоката у судовому засіданні. 
За частиною 10 статті 141 ЦПК України при частковому задоволенні позову, у випадку покладення судових витрат на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог, суд може зобов`язати сторону, на яку покладено більшу суму судових витрат, сплатити різницю іншій стороні. У такому випадку сторони звільняються від обов`язку сплачувати одна одній іншу частину судових витрат.
Враховуючи наведене, з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 підлягає стягненню 3 000,00 грн. 
Згідно із частинами 10,13 ст. 141 ЦПК України, при частковому задоволенні позову, у випадку покладення судових витрат на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог, суд може зобов`язати сторону, на яку покладено більшу суму судових витрат, сплатити різницю іншій стороні. У такому випадку сторони звільняються від обов`язку сплачувати одна одній іншу частину судових витрат. Якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.
Оскільки позовні вимоги ОСОБА_2 підлягають частковому задоволенню, то понесені сторонами витрати на правничу допомогу підлягає перерозподілу пропорційно задоволеним вимогам. 
Різниця судових витрат, що підлягає сплаті сторонами, становить 1942 грн 50 коп. (3000 – 1057,50) та має бути відшкодована на користь відповідача.
Заперечення ОСОБА_1 про відсутність підстав для стягнення витрат на правничу допомогу з ОСОБА_2 у зв`язку з його статусом адвоката судова колегія не приймає до уваги, оскільки цивільне процесуальне законодавство не містить обмежень щодо кола осіб, які не мають права на відшкодування витрат на правничу допомогу.
Щодо витрат на правничу допомогу, понесених ОСОБА_1 у суді апеляційної інстанції, то підстави для їх стягнення відсутні, оскільки відповідачем не надано належних обґрунтувань та доказів на підтвердження понесення ним витрат під час апеляційного перегляду справи. 
Згідно пункту 4 частини 1 статті 376 ЦПК України порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права є підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення.
Отже, додаткове рішення суду у частині вирішення спору про стягнення судових витрат підлягає скасуванню з ухваленням нового про часткове задоволення вимог відповідача.
Зважаючи, що рішення суду підлягає зміні лише в частині визначення розміру витрат на правничу допомогу, судова колегія не вбачає підстав для перерозподілу судового збору у зв`язку з розглядом справи в суді апеляційної інстанції.
Керуючись ст. ст. 367, 376, 382, 384 ЦПК України, суд

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.
Додаткове рішення Київського районного суду м. Харкова від 15 липня 2025 року скасувати та ухвалити нове рішення.
Стягнути з ОСОБА_2 ( АДРЕСА_1 РНОКПП НОМЕР_4 ) на користь ОСОБА_1 ( АДРЕСА_2 , РНОКПП НОМЕР_5 ) витрати на професійну правову допомогу в розмірі 1942 (одна тисяча дев`ятсот сорок дві) грн 50 коп.
Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення безпосередньо до Верховного Суду.

Повне судове рішення складено 23 червня 2026 року.

Головуючий Ю.М. Мальований

Судді О.В. Маміна

М.Є. Савенко