Єдиний унікальний номер 725/1544/26 
Номер провадження 2/725/379/26 

РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26.05.2026 року м. Чернівці
Чернівецький районний суд міста Чернівців
в складі:
головуючого судді - Нестеренко Є.В. 
за участю:
секретаря судового засідання – Чобан В. В.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду Чернівецького районного суду міста Чернівців позовну заяву ОСОБА_1 , місце проживання: АДРЕСА_1 , до ОСОБА_2 , місце проживання: АДРЕСА_2 , Чернівецької міської ради, місцезнаходження: м. Чернівці, Центральна площа, буд. 1, третя особа: приватний нотаріус Макеєва Надія Василівна, місце роботи: АДРЕСА_3 , про визнання права власності на спадкове майно,-
ВСТАНОВИВ:
Позивач звернувся до суду із вищевказаним позовом, в обґрунтування якого зазначав, що позивачка перебувала у зареєстрованому шлюбі з ОСОБА_3 з 06.07.2001 р. На підставі ордеру № 0181 від 19.04.1991 р. та свідоцтва про право власності від 02.08.1994 р. ОСОБА_3 належала квартира АДРЕСА_4 , загальною площею 48,1 кв. м. У 2005 році подружжям знесено дерев`яну веранду площею 7,9 кв. м та здійснено самочинну добудову, зведено кімнату площею 11,3 кв. м, коридор площею 8,4 кв. м, комору площею 3,3 кв. м. Після реконструкції загальна площа квартири становить 62,1 кв. м. Самочинне будівництво при житті спадкодавця так і не було узаконено. ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_3 помер. Приватним нотаріусом Макеєвою Н. В. 13.11.2023 р. було відмовлено у вчиненні нотаріальної дії, видачі свідоцтва про право на спадщину через відсутність правовстановлюючих документів на самочинно добудовану частину квартири.
У зв`язку з викладеним позивач просить визнати об`єктом права спільної сумісної власності подружжя у квартирі АДРЕСА_4 , загальною площею 62,1 кв.м, яка є самочинно перепланованою (добудованою), визнати за ОСОБА_3 та ОСОБА_1 право власності на 112/1000 частки у вказаній квартирі та припинити право спільної сумісної власності на 224/1000 частки, визнати за ОСОБА_1 право власності на спадкове майно 444/1000 частки у квартирі АДРЕСА_4 , як спадкоємця після смерті ОСОБА_3 стягнути з відповідачів судові витрати.
Провадження в справі відкрито ухвалою суду від 16.02.2026 року, судом постановлено проводити розгляд справи в порядку загального позовного провадження з повідомленням сторін.
Ухвалою суду від 15.04.2026 року закрито підготовче провадження у справі та призначено справу до судового розгляду по суті.
У судове засідання учасники справи не з`явились.
До початку судового засідання від представника позивача надійшла заява про розгляд справи без його участі, просила задовольнити позовні вимоги.
Відповідач ОСОБА_2 у судове засідання не з`явилась, подала до суду заяву, в якій просила розгляд справи проводити без її участі, щодо задоволення позовних вимог не заперечувала.
Від представника Чернівецької міської ради до початку судового засідання надійшла заява про проведення судового засідання без її участі, залишила розгляд позовних вимог на розсуд суду. 
Суд вважає можливим розглянути справу за відсутності сторін, оскільки у справі достатньо матеріалів про права та взаємовідносини сторін. 
Дослідивши матеріали справи, суд дійшов висновку про те, що у задоволенні позовних вимог слід відмовити з огляду на наступне.
Відповідно до частини першої статті 376 Цивільного кодексу України житловий будинок, будівля, споруда, інше нерухоме майно вважаються самочинним будівництвом, якщо вони збудовані або будуються на земельній ділянці, що не була відведена для цієї мети, або без відповідного документа, який дає право виконувати будівельні роботи чи належно затвердженого проекту, або з істотними порушеннями будівельних норм і правил.
Частиною другою статті 376 ЦК України встановлено імперативне правило: особа, яка здійснила або здійснює самочинне будівництво нерухомого майна, не набуває права власності на нього. Це положення є абсолютним і не допускає розширеного тлумачення.
Наведена норма відображає усталену та послідовну позицію Верховного Суду. Так, у постанові Великої Палати Верховного Суду від 23 червня 2020 року у справі № 680/214/16-ц (п. 45) зазначено, що особа, яка здійснила або здійснює самочинне будівництво нерухомого майна, не набуває права власності на нього. 
Таким чином, суд констатує: самочинна добудова площею 14,0 кв.м, яку було здійснено подружжям ОСОБА_4 у 2005–2007 роках без відповідного дозволу на виконання будівельних робіт та без введення в експлуатацію, не набула правового статусу об`єкта права власності ні за ОСОБА_3 , ні за ОСОБА_1 , ні за ними спільно.
Також позивач просить суд визнати 224/1000 частки квартири об`єктом права спільної сумісної власності подружжя. Однак суд вважає цю вимогу передчасною та такою, що не ґрунтується на законі, з огляду на таке.
Статтею 60 СК України передбачено, що майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить їм на праві спільної сумісної власності. Однак ключовою умовою застосування цієї норми є те, що йдеться про майно, тобто про об`єкт, який уже набув правового статусу об`єкта цивільних прав. Самочинна добудова, відповідно до ч. 2 ст. 376 ЦК України, таким об`єктом не є.
Таким чином, застосувати режим спільної сумісної власності подружжя до самочинного будівництва в обхід ст. 376 ЦК України юридично неможливо, оскільки СК України регулює відносини власності щодо майна, яке вже існує як об`єкт права, тоді як самочинна добудова є об`єктом фактичним, але не юридичним. 
Суд звертає увагу, що Велика Палата Верховного Суду у постанові від 12 квітня 2023 року у справі № 511/2303/19 відступила від попередніх правових висновків та констатувала, що самочинно збудоване нерухоме майно не може бути предметом поділу як об`єкт права власності подружжя. 
Відповідно до ст. 5 ЦПК України суд розглядає справи в межах заявлених вимог і самостійно не виходить за їх межі. Разом із тим за змістом ст. 4 ЦПК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого права або інтересу, проте спосіб захисту має бути ефективним і відповідати характеру порушення.
Суд констатує, що позивач обрала неналежний спосіб захисту, оскільки заявила вимоги про визнання самочинної добудови спільною сумісною власністю подружжя та про визнання права на спадщину, однак не поставила первинну вимогу — про визнання права власності на самочинне будівництво в порядку, визначеному ч. 3 ст. 376 ЦК України.
Відповідно до ч. 1 ст. 1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків від фізичної особи, яка померла, до інших осіб. До складу спадщини входить лише те майно, на яке спадкодавець мав право власності на момент смерті.
Відтак, оскільки ОСОБА_3 станом на момент смерті не мав зареєстрованого права власності на самочинну добудову площею 14,0 кв. м, ця добудова не може входити до складу спадщини та не може бути предметом спадкування ні за законом, ні за заповітом.
Відповідно до частини шостої статті 81 ЦПК України доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.
Згідно з частиною першою статті 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.
Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування (частина перша статті 77 ЦПК України).
Частиною першою статті 89 ЦПК України передбачено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.
Таким чином, суд дійшов висновку, що позивачем обрано неналежний та неефективний спосіб захисту порушеного права, що є самостійною та достатньою підставою для відмови у задоволенні позовних вимог у повному обсязі. 
На підставі викладеного, керуючись ст. 16, 376, 1216 ЦК України, ст.ст. 4, 5, 76, 81, 89, 263, 264, 265 ЦПК України, ст. 60 СК України, суд,-
У Х В А Л И В :
У задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 , місце проживання: АДРЕСА_1 , до ОСОБА_2 , місце проживання: АДРЕСА_2 , Чернівецької міської ради, місцезнаходження: м. Чернівці, Центральна площа, буд. 1, третя особа: приватний нотаріус Макеєва Надія Василівна, місце роботи: АДРЕСА_3 , про визнання права власності на спадкове майно - відмовити у повному обсязі.
Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до Чернівецького апеляційного суду шляхом подачі апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Суддя Чернівецького районного
суду міста Чернівців     Нестеренко Є. В.