ТЕРНОПІЛЬСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД

Справа № 609/127/26	Головуючий у 1-й інстанції Катерняк О.М. 	
Провадження № 22-ц/817/564/26 	Доповідач - Хома М.В.	
Категорія - 	  	

П О С Т А Н О В А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

18 травня 2026 року  м. Тернопіль
Тернопільський апеляційний суд в складі: 
головуючої - Хома М.В. 
суддів -  Костів О. З., Храпак Н. М., 
розглянувши у письмовому провадженні без повідомлення учасників справи апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 — адвоката Писаренко Наталії Олексіївни на ухвалу Шумського районного суду Тернопільської області від 9 березня 2026 року, постановлену суддею Катерняк О.М. у цивільній справі №609/127/26 за заявою ОСОБА_1 , заінтересована особа: Великодедеркальська сільська рада про встановлення факту, що має юридичне значення, 
ВСТАНОВИВ:
У лютому 2026 року ОСОБА_1 звернувся до суду із заявою, в якій просив встановити факт постійного проживання заявника ОСОБА_1 однією сім`єю із померлим спадкодавцем ОСОБА_2 не менше як п`ять років до часу відкриття спадщини та на час відкриття спадщини, а саме з 12 серпня 1999 року до ІНФОРМАЦІЯ_1 .
Ухвалою Шумського районного суду Тернопільської області від 9 березня 2026 року заяву визнано неподаною та повернуто заявнику.
В апеляційній скарзі представник ОСОБА_1 - адвокат Писаренко Н.О. просить ухвалу Шумського районного суду Тернопільської області від 9 березня 2026 року скасувати та направити справу до суду першої інстанції для продовження розгляду. Вказує, що оскаржувана ухвала постановлена з порушенням норм процесуального права та призвела до необґрунтованого обмеження права заявника на доступ до правосуддя, оскільки суд першої інстанції помилково застосував до заяви, поданої в порядку окремого провадження, вимоги, встановлені для позовної заяви. Заява про встановлення факту, що має юридичне значення, повинна відповідати вимогам статті 318 ЦПК України, тоді як суд безпідставно розширив перелік таких вимог та фактично застосував правила позовного провадження. Вважає необґрунтованою вимогу суду про надання доказів зареєстрованого місця проживання спадкодавця, оскільки предметом звернення до суду є саме встановлення факту фактичного проживання однією сім`єю, який не підтверджується реєстрацією місця проживання. Відсутність такої реєстрації не може бути перешкодою для встановлення юридичного факту, а вимога надати такі докази на стадії відкриття провадження суперечить суті цієї категорії справ. суд першої інстанції передчасно оцінив достатність доказів та належність суб`єктного складу учасників справи. На стадії відкриття провадження суд має перевіряти лише формальну відповідність заяви вимогам процесуального закону, тоді як питання достатності доказів, кола спадкоємців та заінтересованих осіб підлягають дослідженню під час розгляду справи по суті.
Великодедеркальська сільська рада є належною заінтересованою особою, оскільки спадкодавець проживав на території цієї громади, а орган місцевого самоврядування може володіти інформацією щодо відповідних обставин та має інтерес у визначенні кола спадкоємців, зокрема для запобігання виникненню відумерлої спадщини.
Відзиву на апеляційну скаргу не подано, що відповідно до ч. 3 ст. 360 ЦПК України не перешкоджає перегляду рішення суду першої інстанції.
Ознайомившись з матеріалами справи, доводами апеляційної скарги в її межах, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню.
Відповідно до ч. 1 ст. 293 ЦПК України окреме провадження — це вид непозовного цивільного судочинства, в порядку якого розглядаються цивільні справи про підтвердження наявності або відсутності юридичних фактів, що мають значення для охорони прав, свобод та інтересів особи або створення умов здійснення нею особистих немайнових чи майнових прав або підтвердження наявності чи відсутності неоспорюваних прав.
Згідно з п. 5 ч. 2 ст. 293 ЦПК України суд розглядає в порядку окремого провадження справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення.
Частинами 1, 2, 3 ст. 294 ЦПК України передбачено, що під час розгляду справ окремого провадження суд зобов`язаний роз`яснити учасникам справи їхні права та обов`язки, сприяти у здійсненні та охороні гарантованих Конституцією і законами України прав, свобод чи інтересів фізичних або юридичних осіб, вживати заходів щодо всебічного, повного і об`єктивного з`ясування обставин справи. З метою з`ясування обставин справи суд може за власною ініціативою витребувати необхідні докази. Справи окремого провадження розглядаються судом з додержанням загальних правил, встановлених ЦПК України, за винятком положень щодо змагальності та меж судового розгляду.
Положеннями ст. 318 ЦПК України визначені особливості змісту заяви про встановлення факту, що має юридичне значення.
Відповідно до ст. 318 ЦПК України у заяві повинно бути зазначено: який факт заявник просить встановити та з якою метою; причини неможливості одержання або відновлення документів, що посвідчують цей факт; докази, що підтверджують факт. До заяви додаються докази, що підтверджують викладені в заяві обставини, і довідка про неможливість відновлення втрачених документів.
Як вбачається з матеріалів справи, ОСОБА_1 звернувся до суду із заявою, в якій просив встановити факт його постійного проживання однією сім`єю із померлим спадкодавцем ОСОБА_2 не менше як п`ять років до часу відкриття спадщини та на час відкриття спадщини, а саме з ІНФОРМАЦІЯ_2 до ІНФОРМАЦІЯ_1 , тобто до дня смерті та на день смерті ОСОБА_2 .
Метою встановлення зазначеного факту заявник визначив оформлення спадкових прав після смерті ОСОБА_2 .
Ухвалою Шумського районного суду Тернопільської області від 16 лютого 2026 року заяву залишено без руху з підстав необґрунтування заявником того, яким чином рішення у справі може вплинути на права та інтереси Великодедеркальської сільської ради; ненадання доказів зареєстрованого місця проживання померлого та доказів про склад сім`ї, зареєстрованих із померлим на момент відкриття спадщини; відсутності належного правового обґрунтування звернення до суду; а також неповної сплати судового збору.
На виконання ухвали суду представник заявника подала заяву про усунення недоліків, в якій надала пояснення щодо визначених судом недоліків заяви.
Постановляючи ухвалу від 09 березня 2026 року про визнання заяви неподаною та її повернення заявнику, суд першої інстанції виходив з того, що заявником не усунуто недоліки, зазначені в ухвалі суду від 16 лютого 2026 року, крім недоліку щодо сплати судового збору, який суд визнав помилковим.
Однак колегія суддів не може погодитися з висновком суду першої інстанції про наявність недоліків заяви та наявність підстав для її повернення у зв”язку з невиконанням вимог ухвали про усунення недоліків. 
Залишаючи заяву без руху, а в подальшому повертаючи її заявнику, суд першої інстанції фактично виходив не з формальної невідповідності заяви вимогам ст. 318 ЦПК України, а з оцінки достатності наведених заявником обставин, доказів та належності визначеної ним заінтересованої особи.
Разом з тим, на стадії вирішення питання про відкриття провадження у справі суд перевіряє відповідність заяви вимогам закону щодо її форми та змісту, однак не вправі вдаватися до оцінки доказів, визначати їх достатність чи достовірність, а також вирішувати питання, які підлягають з`ясуванню під час розгляду справи по суті.
Зі змісту поданої заяви вбачається, який саме факт заявник просить встановити, з якою метою він звертається до суду, а також наведено обставини, якими заявник обґрунтовує необхідність встановлення такого факту. Тому висновок суду першої інстанції про відсутність належного правового обґрунтування звернення до суду на цій стадії є передчасним.
Посилання суду першої інстанції на ненадання заявником доказів зареєстрованого місця проживання спадкодавця та доказів про склад сім`ї, зареєстрованих із померлим на момент відкриття спадщини, також не може бути самостійною підставою для повернення заяви.
Предметом звернення заявника до суду є встановлення факту проживання однією сім`єю зі спадкодавцем. Саме тому питання наявності чи відсутності доказів, які підтверджують фактичне проживання, їх достатності та належності, підлягає з`ясуванню під час судового розгляду, а не на стадії відкриття провадження у справі.
Ненадання окремих доказів або незгода суду з достатністю доказів, доданих до заяви, саме по собі не свідчить про невідповідність заяви вимогам ст. 318 ЦПК України та не може бути підставою для визнання заяви неподаною і її повернення.
Крім цього, суд не врахував, що заявник подав разом із заявою довідку Великодедеркальської сільської ради про те, що спадкодавець ОСОБА_2 , інвалід І групи, який помер ІНФОРМАЦІЯ_3 , постійно проживав однією сім”єю з ОСОБА_1 за адресою АДРЕСА_1 , ОСОБА_1 був офіційно оформлений по догляду за ОСОБА_2 та здійснював фактичний догляд за ним з 2004 по 12.03.2012 року, здійснив його поховання.
Так само передчасним є висновок суду першої інстанції щодо необґрунтованості участі Великодедеркальської сільської ради як заінтересованої особи.
У справах окремого провадження суд розглядає справу за участю заявника та заінтересованих осіб. Разом з тим, питання про належний склад заінтересованих осіб, необхідність залучення інших осіб, права чи обов`язки яких можуть бути зачеплені судовим рішенням, може бути вирішене судом після відкриття провадження у справі з урахуванням змісту заяви, її мети, характеру спірних правовідносин та наданих учасниками справи пояснень.
Сам по собі висновок суду про те, що заявник недостатньо обґрунтував, яким чином рішення у справі може вплинути на права та інтереси Великодедеркальської сільської ради, не свідчить про наявність підстав для повернення заяви. 
У разі встановлення необхідності участі інших осіб суд не позбавлений можливості вирішити питання про їх залучення під час підготовки справи до розгляду або під час її розгляду по суті.
Крім того, положення ч. 2 ст. 294 ЦПК України прямо передбачають право суду у справах окремого провадження з метою з`ясування обставин справи за власною ініціативою витребувати необхідні докази. Отже, неповнота доказового матеріалу на момент звернення до суду не завжди може розцінюватися як недолік заяви, який унеможливлює відкриття провадження.
Фактично суд першої інстанції, повертаючи заяву, вдався до оцінки обставин справи, достатності доказів та належності визначеного заявником суб`єктного складу учасників справи, що не віднесено до повноважень суду на стадії вирішення питання про відкриття провадження.
За таких обставин висновок суду першої інстанції про те, що заявник не усунув недоліки заяви, є передчасним, а повернення заяви — таким, що постановлено з порушенням норм процесуального права.
У цій справі зазначені судом обставини значною мірою стосуються доказування заявленого факту, оцінки достатності доказів та визначення належного кола заінтересованих осіб, тобто питань, які мають вирішуватися під час розгляду справи, а не шляхом повернення заяви на стадії відкриття провадження.
Відповідно до п. 4 ч. 1 ст. 379 ЦПК України підставою для скасування ухвали суду, що перешкоджає подальшому провадженню у справі, і направлення справи для продовження розгляду до суду першої інстанції є порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права, які призвели до постановлення помилкової ухвали.
За наведених обставин апеляційний суд вважає, що ухвала Шумського районного суду Тернопільської області від 09 березня 2026 року про визнання заяви неподаною та повернення її заявнику постановлена з порушенням норм процесуального права, а тому підлягає скасуванню із направленням справи до суду першої інстанції для продовження розгляду.
На підставі наведеного та керуючись ст. ст. 141, 367, 379, 382-384, 389 ЦПК України, суд апеляційної інстанції,

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 — адвоката Писаренко Наталії Олексіївни — задовольнити.
Ухвалу Шумського районного суду Тернопільської області від 9 березня 2026 року — скасувати.
Справу направити до Шумського районного суду Тернопільської області для продовження розгляду.
Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та оскарженню у касаційному порядку не підлягає, крім випадків, встановлених п.2 ч.3 ст.389 ЦПК України.
Повний текст постанови складено 18 травня 2026 року.

Головуюча         Хома М.В.

Судді          Костів О.З.

Храпак Н.М.