ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД	
Справа № 320/15655/24 Суддя (судді) першої інстанції: Перепелиця А.М.

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06 травня 2026 року м. Київ

Шостий апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів: головуючого судді: Карпушової О.В., суддів: Епель О.В., Кузьмишиної О.М., секретар судового засідання Заліська Є.Я., за участі представника позивача Зудінова О.О. в режимі відеоконференції, представника відповідача Сливки А.В., розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 на рішення Київського окружного адміністративного суду від 12 лютого 2026 р. у справі за адміністративним позовом Фізичної особи-підприємця  ОСОБА_2 до Головного управління Державної податкової служби у Київській області про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень

В С Т А Н О В И В :
Рух справи.
08.04.2024 Фізична особа-підприємець ОСОБА_2 звернулася до Київського окружного адміністративного суду з позовом до Головного управління ДПС у Київській області про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень, в якому просить:
- визнати протиправними та скасувати податкове повідомлення-рішення від 07.11.2023 №20731/10-36-24-06/ НОМЕР_1 про збільшення грошового зобов`язання фізичної особи-підприємця ОСОБА_3 з податку на доходи фізичних осіб, що сплачений за результатами річного декларування, на суму податкового зобов`язання в розмірі 617 563,21 грн;
- визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення від 05.02.2024 №3775/10-36-24-06/ НОМЕР_1 про збільшення грошового зобов`язання фізичної особи-підприємця ОСОБА_3 з податку на доходи фізичних осіб, що сплачений за результатами річного декларування на суму штрафної (фінансової) санкції в розмірі 14 532,59 грн;
- визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення від 05.02.2024 №3582/10-36-24-06/ НОМЕР_1 про збільшення грошового зобов`язання позивача з військового збору на суму податкового зобов`язання в розмірі 51 463,59 грн;
- визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення від 05.02.2024 №3583/10-36-24-06/ НОМЕР_1 про збільшення грошового зобов`язання позивача з військового збору на суму штрафної (фінансової) санкції в розмірі 1 211,05 грн;
- визнати протиправною та скасувати вимогу про сплату боргу (недоїмки) з єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування від 05.02.2024 № Ф-3610/10-36-24-06/ НОМЕР_1 в розмірі 533 681,11 грн;
- визнати протиправним та скасувати рішення про застосування штрафних санкцій за донарахування відповідним податковим органом або платником своєчасно не нарахованого єдиного внеску від 05.02.2024 № 3611/10-36-24-06/ НОМЕР_1 в розмірі 79 946,50 грн.;
- визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення від 05.02.2024 №3587/10-36-24-06/ НОМЕР_1 про застосування штрафної (фінансової) санкції за порушення законодавства про застосування реєстраторів розрахункових операцій у сфері торгівлі, громадського харчування та послуг в розмірі 514 231,66 грн.
Позовні вимоги обґрунтовано тим, що висновки податкового органу про завищення позивачем розміру валових витрат на загальну суму 3 430 906,72 грн. є необґрунтованими, внаслідок чого спірні рішення підлягають скасуванню.
Рішенням Київського окружного адміністративного суду від 12.02.2026 у задоволені позовних вимог відмовлено.
Приймаючи таке рішення суд першої інстанції зазначив, що відповідачем доведено правомірність спірних рішень. 
Позивач подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати рішення суду першої інстанції, як таке, що прийнято з порушенням норм матеріального та процесуального права, та прийняти нове рішення, яким позовні вимоги задовольнити у повному обсязі.
Доводи апеляційної скарги аналогічні доводам позовної заяви.
Крім того, апелянт зазначив, що вважає рішення суду першої інстанції недостатньо мотивованим, через що вважає, що воно підлягає скасуванню.
Ухвалою Шостого апеляційного адміністративного суду від 19.03.2026 відкрито апеляційне провадження та справу витребувано зі суду першої інстанції, і після її надходження, ухвалою суду від 07.04.2026 призначено до слухання у відкрите судове засідання на 06.05.2026. 
Відповідачем подано відзив на апеляційну скаргу, в якому вказано про правильність висновків суду першої інстанції.
С поважних причин слухання справи продовжувалось.
У судовому засіданні представник апелянта підтримав доводи апеляційної скарги, представник відповідача заперечував проти задоволення апеляційної скарги. 
Колегія суддів, заслухавши суддю-доповідача, пояснення представників сторін, розглянувши доводи апеляційної скарги, перевіривши повноту встановлення судом першої інстанції фактичних обставин справи та правильність застосування ним норм матеріального і процесуального права, юридичної оцінки обставин справи, вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з огляду на таке. 

Обставини справи.
Судами першої та апеляційної інстанцій встановлено, що Головним управлінням ДПС у Київській області на підставі затвердженого Державною податковою службою України плану-графіку проведення документальних планових перевірок платників податків на 2023 рік та направлень на перевірку від 12.09.2023 № 6678/10-36-24-06 та 6685/10-36-24-06, проведено документальну планову виїзну перевірку фінансово-господарської діяльності фізичної особи-підприємця ОСОБА_3 , зокрема, з питань дотримання вимог податкового, валютного та іншого законодавства, контроль за дотриманням покладено на контролюючі органи за період з 01.01.2017 по 31.12.2022 і за результатами цієї перевірки було складено Акт від 09.10.2023 № 21234/10-36-33- 04/ НОМЕР_1 (т.1 а.с.9).
Згідно висновків вказаного акту позивачем порушено: 
- вимоги підпунктів 8, 9 пункту 6 Порядку ведення Книги обліку доходів і витрат, яку ведуть фізичні особи підприємці, крім осіб, що обрали спрощену систему оподаткування, і фізичні особи, які провадять незалежну професійну діяльність, затвердженого Наказом Міністерства доходів і зборів України від 16.09.2013 №481 та зареєстрованого в Міністерстві юстиції України від 02.10.2013 №1686/24218 та пункту 177.10 статті 177 Податкового кодексу України;
- пункту 167.1 статті 167, пункту 177.2 статті 177 Податкового кодексу України в частині заниження чистого оподатковуваного доходу ФОП ОСОБА_3 за період з 01.01.2017 по 31.12.2022 на суму 5987230,73 грн. без ПДВ, що призвело до заниження податку на доходи фізичних осіб від здійснення підприємницької діяльності, що підлягає сплаті до бюджету на суму 617 563,21 грн., в т.ч.: за 2017 рік в сумі 31 258,97 грн. за 2018 рік в сумі 41 545,25 грн, за 2019 рік в сумі 72 521,73 грн, за 2020 рік в сумі 156 704,92 грн, за 2021рік в сумі 277202,16 грн, за 2022 рік в сумі 421636,5 грн;
- пункту 16-1 підрозділу 10 розділу XX Перехідних положень Податкового кодексу України в частині заниження чистого оподатковуваного доходу ФОП ОСОБА_3 за період з 01.01.2017 по 31.12.2022 на суму 5987230,73 грн без ПДВ, що призвело до заниження військового збору від здійснення підприємницької діяльності на загальну суму 89808,45 грн без ПДВ, в т.ч. за 2017 рік в сумі 2604,92 грн, за 2018 рік в сумі 3462,10 грн, за 2019 рік в сумі 6043,47 грн, за 2020 рік в сумі 13058,74 грн, за 2021 рік в сумі 23100,18 грн та за 2022 рік в сумі 41539,04 грн;
- пункту 2 частини першої статті 7, статті 8, частини другої статті 9 Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування» в частині заниження чистого доходу, з якого відраховується єдиний внесок на загальнообов`язкове державне соціальне страхування за період з 01.01.2017 по 31.12.2022 на загальну суму 3 430 906,72 грн без ПДВ за ПДВ в т.ч. у 2017 році - 173 660,92 грн. без ПДВ, у 2018 році - 230 806,94 грн без ПДВ, у 2019 році - 402 898,48грн без ПДВ, у 2020 році - 870 582,88 грн без ПДВ, у 2021 році - 1 540 012,01грн без ПДВ, у 2022 році - 212 945,49 грн без ПДВ, що призвело до заниження єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування з сум доходу від здійснення підприємницької діяльності, на який нараховується єдиний внесок в сумі 653 596,84 грн;
- пункту 187.1 статті 187, пункту 198.1, пункту 198.5, пункту 198.6 статті 198 Податкового кодексу України, у зв`язку із заниження податку на додану вартість що підлягає сплаті до бюджету в сумі 1144362 грн;
- пункту 203.1 ст. 203 Податкового кодексу України. За лютий 2022 року та березень 2022 року не подана декларація з податку на додану вартість;
- пункту 12 статті 3 Закону України «Про застосування реєстраторів розрахункових операцій у сфері торгівлі, громадського харчування та послуг», а саме реалізований товар за період з 01.01.2017 по 31.12.2022, який відсутній у обліку оприбуткування придбаного товару на загальну суму 554815,76 грн, в т.ч. за 2017 рік у розмірі 96514,8 грн, за 2018 рік у розмірі 172220,2 грн за 2019 рік у розмірі 143191,4 грн, 2020 рік у розмірі 55142,16 грн, 2021 рік у розмірі 47163,1 грн., 2022 рік у розмірі 40584,1 грн.
На підставі вказаного акту перевірки та з урахуванням рішень Державної податкової служби України про результати розгляду скарги від 31.01.2024 № 2400/6/99-00-06-01-03-06 та від 01.02.2024 № 2562/6/99-00-06-02-01-06 відповідачем було прийнято:
- податкове повідомлення-рішення від 07.11.2023 №20731/10-36-24-06/2802701649 про збільшення грошового зобов`язання позивача з податку на доходи фізичних осіб, що сплачений за результатами річного декларування, на суму податкового зобов`язання в розмірі 617 563,21 грн;
- податкове повідомлення-рішення від 05.02.2024 №3775/10-36-24-06/2802701649 про збільшення грошового зобов`язання позивача з податку на доходи фізичних осіб, що сплачений за результатами річного декларування на суму штрафної (фінансової) санкції в розмірі 14 532,59 грн;
- податкове повідомлення-рішення від 05.02.2024 №3582/10-36-24-06/2802701649 про збільшення грошового зобов`язання позивача з військового збору на суму податкового зобов`язання в розмірі 51 463,59 грн;
- податкове повідомлення-рішення від 05.02.2024 №3583/10-36-24-06/2802701649 про збільшення грошового зобов`язання позивача з військового збору на суму штрафної (фінансової) санкції в розмірі 1 211,05 грн;
- вимогу про сплату боргу (недоїмки) з єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування від 05.02.2022 № Ф-3610/10-36-24-06/ НОМЕР_1 в розмірі 533 681,11 грн;
- рішення про застосування штрафних санкцій за донарахування відповідним податковим органом або платником своєчасно не нарахованого єдиного внеску від 05.02.2024 №3611/10-36-24-06/ НОМЕР_1 в розмірі 79 946,50 грн;
- податкове повідомлення-рішення від 05.02.2024 № 3587/10-36-24-06/ НОМЕР_1 про застосування штрафної (фінансової) санкції за порушення законодавства про застосування реєстраторів розрахункових операцій у сфері торгівлі, громадського харчування та послуг в розмірі 514 231,66 грн.
Вищенаведені обставини, встановлені судом першої інстанції, перевірені, знайшли своє підтвердження при апеляційному розгляді справи, і не є спірними.

Нормативно-правове обґрунтування.
Стаття 19 Конституції України передбачає, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Податковий кодекс України регулює відносини, що виникають у сфері справляння податків і зборів, зокрема визначає вичерпний перелік податків та зборів, що справляються в Україні, та порядок їх адміністрування, платників податків та зборів, їх права та обов`язки, компетенцію контролюючих органів, повноваження і обов`язки їх посадових осіб під час адміністрування податків, а також відповідальність за порушення податкового законодавства.
Згідно підпункту 20.1.4 пункту 20.1 статті 20 ПК України контролюючі органи мають право проводити відповідно до законодавства перевірки і звірки платників податків (крім Національного банку України), у тому числі після проведення процедур митного контролю та/або митного оформлення.
Відповідно до пункту 75.1 статті 75 ПК України контролюючі органи мають право проводити камеральні, документальні (планові або позапланові; виїзні або невиїзні) та фактичні перевірки. Камеральні та документальні перевірки проводяться контролюючими органами в межах їх повноважень виключно у випадках та у порядку, встановлених цим Кодексом, а фактичні перевірки - цим Кодексом та іншими законами України, контроль за дотриманням яких покладено на контролюючі органи.
Згідно із підпунктом 75.1.2 пункту 75.1 статті 75 ПК України документальною перевіркою вважається перевірка, предметом якої є своєчасність, достовірність, повнота нарахування та сплати усіх передбачених цим Кодексом податків та зборів, а також дотримання валютного та іншого законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи, дотримання роботодавцем законодавства щодо укладення трудового договору, оформлення трудових відносин з працівниками (найманими особами) та яка проводиться на підставі податкових декларацій (розрахунків), фінансової, статистичної та іншої звітності, регістрів податкового та бухгалтерського обліку, ведення яких передбачено законом, первинних документів, які використовуються в бухгалтерському та податковому обліку і пов`язані з нарахуванням і сплатою податків та зборів, виконанням вимог іншого законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи, а також отриманих в установленому законодавством порядку контролюючим органом документів та податкової інформації, у тому числі за результатами перевірок інших платників податків.
Відповідно до пункту 85.2 статті 85 ПК України платник податків зобов`язаний надати посадовим (службовим) особам контролюючих органів у повному обсязі всі документи, що належать або пов`язані з предметом перевірки. Такий обов`язок виникає у платника податків після початку перевірки.
Згідно з підпунктом 162.1.1 пункту 162.1 статті 162 ПК України платниками податку (на доходи фізичних осіб) є, зокрема, фізична особа - резидент, яка отримує доходи як з джерела їх походження в Україні, так і іноземні доходи
Відповідно до підпункту 163.1.1 пункту 163.1 статті 163 ПК України об`єктом оподаткування резидента є, зокрема, загальний місячний (річний) оподатковуваний дохід.
У свою чергу, згідно з пунктом 164.1 статті 164 ПК України, базою оподаткування є загальний оподатковуваний дохід, з урахуванням особливостей, визначених цим розділом.
Загальний оподатковуваний дохід - будь-який дохід, який підлягає оподаткуванню, нарахований (виплачений, наданий) на користь платника податку протягом звітного податкового періоду.
Базою оподаткування для доходів, отриманих від провадження господарської або незалежної професійної діяльності, є чистий річний оподатковуваний дохід, який визначається відповідно до пункту 177.2 статті 177 та пункту 178.3 статті 178 цього Кодексу.
Згідно з пунктом 177.2. статті 177 ПК України об`єктом оподаткування є чистий оподатковуваний дохід, тобто різниця між загальним оподатковуваним доходом (виручка у грошовій та негрошовій формі) і документально підтвердженими витратами, пов`язаними з господарською діяльністю такої фізичної особи - підприємця.
Пунктом 177.4 статті 177 ПК України встановлено, що до переліку витрат, безпосередньо пов`язаних з отриманням доходів, належать:
- витрати, до складу яких включається вартість сировини, матеріалів, товарів, що утворюють основу для виготовлення (продажу) продукції або товарів (надання робіт, послуг), купівельних напівфабрикатів та комплектуючих виробів, палива й енергії, будівельних матеріалів, запасних частин, тари й тарних матеріалів, допоміжних та інших матеріалів, які можуть бути безпосередньо віднесені до конкретного об`єкта витрат;
- витрати на оплату праці фізичних осіб, що перебувають у трудових відносинах з таким платником податку (далі - працівники), які включають витрати на оплату основної і додаткової заробітної плати та інших видів заохочень і виплат виходячи з тарифних ставок, у вигляді премій, заохочень, відшкодувань вартості товарів (робіт, послуг), витрати на оплату за виконання робіт, послуг згідно з договорами цивільно-правового характеру, будь-яка інша оплата у грошовій або натуральній формі, встановлена за домовленістю сторін (крім сум матеріальної допомоги, які звільняються від оподаткування згідно з нормами цього розділу);
- обов`язкові виплати, а також компенсація вартості послуг, які надаються працівникам у випадках, передбачених законодавством, внески платника податку на обов`язкове страхування життя або здоров`я працівників у випадках, передбачених законодавством;
- суми податків, зборів, які пов`язані з проведенням господарської діяльності такої фізичної особи - підприємця (крім податку на додану вартість для фізичної особи - підприємця, зареєстрованого як платник податку на додану вартість, та акцизного податку, податку на доходи фізичних осіб з доходу від господарської діяльності, податку на майно); суми єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування у розмірах і порядку, встановлених законом; платежі, сплачені за одержання ліцензій на провадження певних видів господарської діяльності фізичною особою - підприємцем, одержання дозволу, іншого документа дозвільного характеру, які пов`язані з господарською діяльністю фізичної особи - підприємця;
- інші витрати, до складу яких включаються витрати, що пов`язані з веденням господарської діяльності, які не зазначені в підпунктах 177.4.1-177.4.3 цього пункту, до яких відносяться витрати на відрядження найманих працівників, на послуги зв`язку, реклами, плати за розрахунково-касове обслуговування, на оплату оренди, ремонт та експлуатацію майна, що використовується в господарській діяльності, на транспортування готової продукції (товарів), транспортно-експедиційні та інші послуги, пов`язані з транспортуванням продукції (товарів), вартість придбаних послуг, прямо пов`язаних з виробництвом товарів, виконанням робіт, наданням послуг.
Законом України від 21.12.2016 року № 1797-VIII «Про внесення змін до Податкового кодексу України щодо покращення інвестиційного клімату в Україні», який набрав чинності з 1 січня 2017 року, пункт 177.4 статті 177 ПК України доповнено, зокрема, підпунктами 177.4.5-177.4.6, згідно з якими не включаються до складу витрат підприємця: витрати, не пов`язані з провадженням господарської діяльності такою фізичною особою - підприємцем; витрати на придбання, самостійне виготовлення основних засобів та витрати на придбання нематеріальних активів, які підлягають амортизації; витрати на придбання та утримання основних засобів подвійного призначення, визначених цією статтею; документально не підтверджені витрати (підпункт 177.4.5).
Проведення господарських операцій суб`єкта господарювання, за змістом статті 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» від 16.07.1999 №996-XIV (далі Закон №996-XIV), підтверджується первинними документами, на підставі яких ведеться бухгалтерський облік.
Згідно з частиною другою статті 3 Закону №996-XIV на даних бухгалтерського обліку базується фінансова, податкова, статистична та інша звітність.
Таким чином, первинні документи по відображенню господарських операцій є основою для податкового обліку.
Разом з тим, згідно з пунктом 177.11 статті 177 ПК України фізичні особи - підприємці подають річну податкову декларацію у строк, визначений підпунктом 49.18.4 пункту 49.18 статті 49 цього Кодексу, в якій поряд з доходами від підприємницької діяльності мають зазначатися інші доходи з джерел їх походження з України та іноземні доходи, а також відомості про суми єдиного внеску, нарахованого на доходи від підприємницької діяльності в розмірах, визначених відповідно до закону.
Таким чином, положення статті 177 ПК України вказують на те, що об`єктом оподаткування ПДФО є чистий оподатковуваний дохід, який визначається як різниця між загальним оподатковуваним доходом (виручка у грошовій та не грошовій формі) і документально підтвердженими витратами, пов`язаними з отриманням доходу у межах здійснюваної фізичною особою-підприємцем господарською діяльністю. У податковому обліку понесені витрати мають бути підтверджені відповідними розрахунковими, платіжними та іншими документами, які містять відомості про господарську операцію, підтверджують її фактичне здійснення, тобто призводити до фактичного руху активів або зміни у власному капіталі чи зобов`язаннях платника податків у зв`язку з його господарською діяльністю. До первинних документів бухгалтерського обліку, що підтверджують показники, відображені платником податків у податковій звітності, належать усі документи в їх сукупності, складені щодо господарської операції, які за змістом відповідають вимогам закону та які відображають реальні господарські операції.

Висновки суду.
Таким чином, чинним законодавством, а саме положеннями статті 177 ПК України, визначено, що об`єктом оподаткування ПДФО є чистий оподатковуваний дохід, який визначається як різниця між загальним оподатковуваним доходом (виручка у грошовій та не грошовій формі) і документально підтвердженими витратами, пов`язаними з отриманням доходу у межах здійснюваної фізичною особою-підприємцем господарською діяльністю. У податковому обліку понесені витрати мають бути підтверджені відповідними розрахунковими, платіжними та іншими документами, які містять відомості про господарську операцію, підтверджують її фактичне здійснення, тобто призводити до фактичного руху активів або зміни у власному капіталі чи зобов`язаннях платника податків у зв`язку з його господарською діяльністю. До первинних документів бухгалтерського обліку, що підтверджують показники, відображені платником податків у податковій звітності, належать усі документи в їх сукупності, складені щодо господарської операції, які за змістом відповідають вимогам закону та які відображають реальні господарські операції.
Приймаючи рішення у цій справі суд першої інстанції виходив із недоведеності позивачем заявлених позовних вимог і з урахуванням судової практики.
Так, матеріалами справи підтверджено, що відповідач в акті перевірки робить висновок про завищення позивачем витрат, пов`язаних із здійсненням підприємницької діяльності за 2017 -2022 роки на загальну суму 3 430 906,72 грн. без ПДВ, в тому числі: за 2017 рік 173 660,92 грн. без ПДВ; за 2018 рік 230 806,94 грн; за 2019 рік 402 898,48 грн; за 2020 рік 870 582,88 грн; за 2021 рік 1 540 012,01 грн; за 2022 рік 212 945,49 грн., при цьому аналізувалися подані позивачем податкові декларації про майновий стан і доходи за 2017-2022 роки і надані під час перевірки первинні документи. 
Щодо податкової декларації ФОП ОСОБА_3 про майновий стан і доходи за 2017 рік. 
Так, у додатку 2 до податкової декларації про майновий стан і доходи за 2017 до графи 7 розділу 1 «Інші витрати» податкової декларацій про майновий стан і доходи за 2017р. (№9298196952 від 07.02.2018) позивачем віднесено суми витрат на загальну суму 683776,24 грн без ПДВ, проте до перевірки надано документальне підтвердження понесених інших витрат, а саме: видаткових накладних, актів наданих послуг/виконаних робіт, на суму 69 353,03 грн. без ПДВ. 
Підтверджуючих документів щодо оплати за придбаний товар, ФОП ОСОБА_3 не надано.
У додатку 2 до податкової декларації про майновий стан і доходи за 2017 до графи 5 розділу 1 «вартість придбаних товарно-матеріальних цінностей, що реалізовані або використані у виготовленні продукції» податкової декларацій про майновий стан і доходи за 2017 рік (від 07.02.2018 №9298196952) віднесено суми витрат на загальну суму 523 675,69 грн. без ПДВ. 
Однак згідно проведеного аналізу станом на 31.12.2017 кількість товару, що була придбана протягом 2017 року, не була реалізована до кінцевого споживача, на загальну суму 101 983,73 грн.
Апелянтом вказані обставини не спростовано, відповідних доказів на це відповідачу не було надано.
Щодо податкової декларації ФОП ОСОБА_3 про майновий стан і доходи за 2018 рік.
У додатку 2 до податкової декларації про майновий стан і доходи за 2018 рік до графи 7 розділу 1 «Інші витрати» податкової декларацій про майновий стан і доходи за 2018 рік (від 05.02.2018 №9309651377 від 05.02.2019) позивачем віднесено суми витрат на загальну суму 130200,17 грн без ПДВ, проте до перевірки надано документальне підтвердження понесених інших витрат, а саме: видаткових накладних, актів наданих послуг/виконаних робіт, на суму 114 899,80 грн. без ПДВ. Підтверджуючих документів на понесені витрати на суму 15 300,37 грн. без ПДВ, ФОП ОСОБА_3 не надано.
У додатку 2 до податкової декларації про майновий стан і доходи за 2018 рік до графи 5 розділу 1 «вартість придбаних товарно-матеріальних цінностей, що реалізовані або використані у виготовленні продукції» податкової декларацій про майновий стан і доходи за 2018 рік (від 05.02.2019 №9309651377) віднесено суми витрат на загальну суму 1 066 873,87 грн без ПДВ. Однак, згідно проведеного аналізу станом на 31.12.2018 кількість товару, що була придбана протягом 2018 року, не була реалізована на кінцевого споживача, на загальну суму 215 506,57 грн. без ПДВ.
Аналогічно, доказів на спростування цих обставин апелянт не надав.
Щодо податкової декларації ФОП ОСОБА_3 про майновий стан і доходи за 2019 рік. 
У додатку 2 до податкової декларації про майновий стан і доходи за 2019 рік до графи 7 розділу 1 «Інші витрати» податкової декларації про майновий стан і доходи за 2019 рік (від 03.02.2020 №9333397693) віднесено суми витрат на загальну суму 194 404,24 грн без ПДВ, проте до перевірки надано документальне підтвердження понесених інших витрат, а саме: видаткових накладних, актів наданих послуг/виконаних робіт, на суму 160 379,47 грн. без ПДВ. Підтверджуючих документів на понесені витрати на суму 34 024,77 грн без ПДВ, ФОП ОСОБА_3 не надано.
У додатку 2 до податкової декларації про майновий стан і доходи за 2019 рік до графи 5 розділу 1 «вартість придбаних товарно-матеріальних цінностей, що реалізовані або використані у виготовленні продукції» податкової декларацій про майновий стан і доходи за 2019 рік (від 03.02.2020 №9333397693) позивачем віднесено суми витрат на загальну суму 1 744 721,95 грн без ПДВ. Однак згідно проведеного аналізу станом на 31.12.2019 кількість товару, що була придбана протягом 2019 року, не була реалізована до кінцевого споживача, на загальну суму 368 873,71 грн без ПДВ.
Аналогічно, доказів на спростування цих обставин апелянт не надав.
Щодо податкової декларації ФОП ОСОБА_3 про майновий стан і доходи за 2020 рік. 
У додатку 2 до податкової декларації про майновий стан і доходи за 2020 рік до графи 7 розділу 1 «Інші витрати» податкової декларацій про майновий стан і доходи за 2020 рік (від 04.02.2021 №9371457685) позивачем віднесено суми витрат на загальну суму 368 358,10 грн без ПДВ, проте до перевірки надано документальне підтвердження понесених інших витрат, а саме: видаткових накладних, актів наданих послуг/виконаних робіт, на суму 353 770,66 грн без ПДВ. Підтверджуючих документів на понесені витрати на суму 14 587,44 грн без ПДВ, ФОП ОСОБА_3 не надано.
У додатку 2 до податкової декларації про майновий стан і доходи за 2020 рік до графи 5 розділу 1 «вартість придбаних товарно-матеріальних цінностей, що реалізовані або використані у виготовленні продукції» податкової декларацій про майновий стан і доходи за 2020 рік (від 04.02.2021 №9371457685) віднесено суми витрат на загальну суму 2 661 788,37 грн без ПДВ. Однак, згідно проведеного аналізу станом на 31.12.2020 кількість товару, що була придбана протягом 2020 року, не була реалізована до кінцевого споживача, на загальну суму 855 995,44 грн. без ПДВ.
Аналогічно, доказів на спростування цих обставин апелянт не надав.
Щодо податкової декларації ФОП ОСОБА_3 про майновий стан і доходи за 2021 рік.
У додатку 2 до податкової декларації про майновий стан і доходи за 2021 рік до графи 7 розділу 1 «Інші витрати» податкової декларацій про майновий стан і доходи за 2021 рік (від 08.02.2022 №9429893503) віднесено суми витрат на загальну суму 361 183,84грн без ПДВ, проте до перевірки надано документальне підтвердження понесених інших витрат, а саме: видаткових накладних, актів наданих послуг/виконаних робіт, на суму 333 354,33грн без ПДВ. Підтверджуючих документів на понесені витрати на суму 27 829,51 грн без ПДВ, ФОП ОСОБА_3 не надано.
У додатку 2 до податкової декларації про майновий стан і доходи за 2021 рік до графи 5 розділу 1 «вартість придбаних товарно-матеріальних цінностей, що реалізовані або використані у виготовленні продукції» податкової декларацій про майновий стан і доходи за 2021 рік (від 08.02.2022 №9429893503) віднесено суми витрат на загальну суму 2 231 985,50 грн боз ПДВ. Однак, згідно проведеного аналізу станом на 31.12.2021 кількість товару, що була придбана протягом 2021 року, не була реалізована до кінцевого споживача, на загальну суму 1 512 182,50грн без ПДВ.
Аналогічно, доказів на спростування цих обставин апелянт не надав.
Щодо податкової декларації ФОП ОСОБА_3 про майновий стан і доходи за 2022 рік.
У додатку 2 до податкової декларації про майновий стан і доходи за 2022 рік до графи 5 розділу 1 «вартість придбаних товарно-матеріальних цінностей, що реалізовані або використані у виготовлені продукції» податкової декларацій про майновий стан і доходи за 2022 рік (від 24.04.2023 №9310608579) віднесено суми витрат на загальну суму 454 213,26 грн без ПДВ. Однак, згідно проведеного аналізу станом на 31.12.2022 кількість товару, що була придбана протягом 2022 року, не була реалізована до кінцевого споживача, на загальну суму 212 945,49грн без ПДВ.
Аналогічно, доказів на спростування цих обставин апелянт не надав.
Таким чином, враховуючи правові висновки Верховного Суду, та відповідно до положень пунктів 177.2, 177.4 ст. 177 ПК України, право підприємця на включення витрат до витрат звітного періоду виникає, коли вони відповідають таким вимогам: документально підтверджені належним чином оформленими первинними документами; пов`язані із господарською діяльністю підприємця; безпосередньо пов`язані з отриманням доходів; мають бути фактично сплачені; товари мають бути поставлені, а послуги отримані.
Таким чином, доводи апелянта про підтвердженість правильності поданих податкових декларацій, не знайшли свого підтвердження при розгляді справи як у суді першої інстанції так і у суді апеляційної інстанції. 
Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.
Отже, апелянтом не надано належних доказів щодо спростування правильних висновків суду першої інстанції, і всі доводи апелянта через це не заслуговують уваги, проте як відповідач підтвердив правомірність спірних рішень.
Щодо інших доводів апелянта колегія суддів враховує рішення ЄСПЛ по справі «Ґарсія Руіз проти Іспанії» (Garcia Ruiz v. Spain), заява № 30544/96, п. 26, ECHR 1999-1, в якому суд зазначив, що «…хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, це не може розумітись як вимога детально відповідати на кожний довід…».
Згідно зі ст. 6 КАС України та ст. 17 Закон України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини», суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Суду як джерело права.
Таким чином, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції ухвалив законне та обґрунтоване рішення, з дотриманням норм матеріального та процесуального права.
Таким чином, колегія суддів вирішила згідно ст. 316 КАС України залишити апеляційну скаргу без задоволення, а рішення суду - без змін, з урахуванням того, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права.
Повний текст виготовлено 07.05.2026.
Керуючись ст.ст. 243, 244, 250, 310, 315, 316, 321, 322, 325, 328, 329 КАС України, суд

П О С Т А Н О В И В: 

Апеляційну скаргу Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 на рішення Київського окружного адміністративного суду від 12 лютого 2026 р. - залишити без задоволення.
Рішення Київського окружного адміністративного суду від 12 лютого 2026 р. у справі за адміністративним позовом Фізичної особи-підприємця ОСОБА_2 до Головного управління Державної податкової служби у Київській області про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень - залишити без змін.
Постанова суду апеляційної інстанції за наслідками перегляду набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення. 

Колегія суддів: О.В. Карпушова 

О.В. Епель

О.М. Кузьмишина