ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
65618, м. Одеса, просп. Шевченка, 29, тел.: (0482) 307-983, e-mail: inbox@od.arbitr.gov.ua
веб-адреса: http://od.arbitr.gov.ua
_______________________________________________________________________________________________________________________________________________________________
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
РІШЕННЯ
"05" червня 2026 р.	м. Одеса 	Справа № 916/1433/24	

Господарський суд Одеської області у складі судді Бездолі Ю.С.
при секретарі судового засідання: Степанюк А.О.

розглянувши у відкритому судовому засіданні позовні вимоги Керівника Київської окружної прокуратури міста Одеси (65059, м. Одеса, вул. Краснова, буд. 10) в інтересах держави в особі Південного офісу Держаудитслужби (65012, Одеська обл., м. Одеса, вул. Канатна, буд. 83, код ЄДРПОУ 40477150)
до відповідачів:
1.Акціонерного товариства «Українська залізниця» (03150, м. Київ, вул. Єжи Ґедройця, буд. 5, код ЄДРПОУ 40075815) в особі Регіональної філії «Одеська залізниця» Акціонерного товариства «Українська залізниця» (65012, м. Одеса, вул. Пантелеймонівська, буд. 19, код ЄДРПОУ 40081200)
2.Товариства з обмеженою відповідальністю «ІНВІТ ГРУП» (65078, Одеська обл., м. Одеса, вул. Космонавтів, буд. 36, прим. 805Б, код ЄДРПОУ 39870071)
третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні позивача: Південне міжобласне територіальне відділення Антимонопольного комітету України (65107, Одеська обл., м. Одеса, вул. Канатна, буд. 83, код ЄДРПОУ 20992104)
про визнання недійсним договору та стягнення, -

за участю учасників справи: 
прокурор Ейсмонт І.С.
від інших учасників справи: не з`явились

Суть спору: Керівник Київської окружної прокуратури міста Одеси в інтересах держави в особі Південного офісу Держаудитслужби звернувся до Господарського суду Одеської області з позовом до Акціонерного товариства «Українська залізниця» в особі Регіональної філії «Одеська залізниця» Акціонерного товариства «Українська залізниця» та Товариства з обмеженою відповідальністю «ІНВІТ ГРУП», в якому просить суд:
- визнати недійсним договір поставки №ОД/В-19-798-НЮ від 13.11.2019, укладений між Акціонерним товариством «Українська залізниця» в особі Служби вагонного господарства Регіональної філії «Одеська залізниця» та Товариством з обмеженою відповідальністю «ІНВІТ ГРУП»;
- стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «ІНВІТ ГРУП» (вул. Космонавтів, 36, прим. 805Б, м. Одеса, 65078, ідентифікаційний код юридичної особи: 39870071) на користь Акціонерного товариства «Українська залізниця» (вул. Єжи Геройця, 5, м. Київ, ідентифікаційний код юридичної особи: 40075815) в особі Служби вагонного господарства Регіональної філії «Одеська залізниця» (вул. Пантелеймонівська, 19, м. Одеса, 65012, ідентифікаційний код юридичної особи: 40081200) грошові кошти у розмірі 171480 грн., а з Акціонерного товариства «Українська залізниця» (вул. Єжи Гедройця, 5, м. Київ, ідентифікаційний код юридичної особи: 40075815) в особі Служби вагонного господарства Регіональної філії «Одеська залізниця» (вул. Пантелеймонівська, 19, м. Одеса, 65012, ідентифікаційний код юридичної особи: 40081200) одержані ним за рішенням суду грошові кошти у розмірі 171480 грн. стягнути в дохід держави в особі Південного офісу Держаудитслужби (вул. Канатна, 83, м. Одеса, 65012, ідентифікаційний код юридичної особи: 40477150). 
В обґрунтування позовних вимог прокурор посилається на те, що спірний договір, укладений за підсумками відкритих торгів, результати яких спотворено антиконкурентними узгодженими діями всіх його учасників, підлягає визнанню недійсним як такий, що завідомо суперечить інтересам держави та суспільства, його моральним засадам з умислу ТОВ «ІНВІТ ГРУП» на підставі ч.1 ст. 215, ч.1 ст. 203 та ч.3 ст. 228 ЦК України; враховуючи наявність умислу лише у ТОВ «ІНВІТ ГРУП», як сторони оспорюваного договору, одержані ним кошти у сумі 171480 грн. за цим правочином повинні бути повернуті іншій стороні договору, а отримані нею за рішенням суду кошти - стягнуті в дохід держави.
Разом з позовною заявою до суду від Керівника Київської окружної прокуратури міста Одеси надійшла заява про забезпечення позову за вх.№2-532/24, в якій прокурор просив суд: вжити заходи забезпечення позову шляхом накладення арешту на грошові кошти, які належать Товариству з обмеженою відповідальністю «ІНВІТ ГРУП» (65078, Одеська обл., м. Одеса, вул. Космонавтів, буд. 36, прим. 805Б, код ЄДРПОУ 39870071), які знаходяться на всіх рахунках в банківських або інших фінансово-кредитних установах, інформація про які буде виявлена в процесі виконання ухвали суду про забезпечення позову, в межах суми позову 171480 грн.
Ухвалою Господарського суду Одеської області від 03.04.2024 заяву Керівника Київської окружної прокуратури міста Одеси за вх.№2-532/24 від 02.04.2024 задоволено; вжито заходи забезпечення позову шляхом накладення арешту на грошові кошти, що належать Товариству з обмеженою відповідальністю «ІНВІТ ГРУП» у межах суми 171480 грн., які обліковуються на всіх рахунках у банках або інших фінансових установах, виявлених державним або приватним виконавцем під час виконавчого провадження, за виключенням грошових коштів, що перебувають на рахунках із спеціальним режимом використання, спеціальних та інших рахунках, звернення стягнення на які заборонено законом.
Ухвалою Господарського суду Одеської області від 05.04.2024 прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі №916/1433/24; визначено здійснювати розгляд справи у порядку загального позовного провадження; призначено підготовче засідання на 09.05.2024 о 09:45; залучено Південне міжобласне територіальне відділення Антимонопольного комітету України до участі у справі в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні позивача. 
18.04.2024 за вх.№15972/24 до суду від відповідача-1 надійшов відзив на позовну заяву, який судом прийнято до розгляду, та додаткові документи, які залучено судом до матеріалів справи. У поданому відзиві відповідач-1 просив суд відмовити в позові з огляду на наступне:
- зміст норми ч.3 статті 228 ЦК України свідчить про те, що законодавець передбачив наявність умислу сторін (сторони) на незаконний результат (мету) вчинення правочину, яка завідома суперечить інтересам держави і суспільства; в позовній заяві прокурора не визначено, які саме умови договору чи мета договору є такими, що суперечать вимозі, яка встановлена ч.1 ст. 203 ЦК України; не визначено про невідповідність (суперечність) змісту (меті) договору інтересам держави і суспільства, його моральним засадам;
- інтерес держави у підтриманні законності у сфері публічних закупівель відновлено шляхом накладення штрафу на учасників закупівель, які порушили законодавство про захист економічної конкуренції, та заборони таким учасникам брати участь у процедурах закупівель упродовж наступних трьох років; лише сам факт вчинення відповідачем-2 порушення у вигляді антиконкурентних узгоджених дій під час участі у вищезазначеній публічні закупівлі, встановлений рішенням АМК, не є підставою для визнання оспорюваних правочинів недійсними як таких, що вчинені з метою, що суперечить інтересам держави і суспільства;
- в зв`язку із позицією відповідача-1 щодо необґрунтованості позовної вимоги про визнання договору недійсною з підстав, наведених вище, також є необґрунтованою і вимога про застосування наслідків недійсності договору, визначена у ч.3 ст. 228 ЦК України, як вимога, яка є похідної від вимог про визнання договору недійсним;
- позовна вимога прокурора в частині стягнення в дохід держави отриманих АТ «Укрзалізниця» за рішенням суду грошових коштів у розмірі 171480 грн. є такою, що передбачає винесення рішення «під умовою», тобто такого, що буде залежати від фактичного виконання чи невиконання того ж рішення суду в частині стягнення 171480 грн. з ТОВ «ІНВІТ ГРУП» на користь АТ «Укрзалізниця» (у разі його прийняття); разом з тим, прийняття судового рішення «під умовою» чи на майбутнє є неможливим, оскільки воно не буде ґрунтуватися на фактичних обставинах, а бути залежати від обставин, які будуть чи не будуть мати місце у майбутньому.
22.04.2024 за вх.№16198/24 до суду від прокурора надійшла відповідь на відзив, яка прийнята судом до розгляду. У поданій відповіді на відзив прокурор просив суд задовольнити позов з огляду на наступне:
- орган Антимонопольного комітету України своїм рішенням підтвердив порушення вимог законодавства, яке полягало у спотворенні його учасниками, у тому числі ТОВ «ІНВІТ ГРУП», результатів торгів; протиправність таких дій полягала в їх спрямуванні на здобуття перемоги у процедурі закупівлі будь-якою ціною, у тому числі шляхом домовленостей з іншим учасником; таким чином, дії ТОВ «ІНВІТ ГРУП» були спрямовані на порушення встановленого юридичного господарського порядку з метою одержання права на укладення договору із замовником не на конкурентних засадах, що не узгоджується із законною господарською діяльністю у сфері публічних закупівель, а отже суперечить інтересам держави та суспільства, оскільки порушує правові та економічні засади функціонування вказаної сфери суспільних відносин, не сприяє, а навпаки обмежує розвиток конкуренції у державі; 
- враховуючи зазначене, в діях ТОВ «ІНВІТ ГРУП» вбачається наявність умислу на вчинення правочину, який завідомо суперечить інтересам держави та суспільства, у зв`язку з чим договір №ОД/В-19-798-НЮ від 13.11.2019 підлягає визнанню недійсним на підставі ч.1 ст. 215, ч.1 ст. 203 та ч.3 ст. 228 ЦК України;
- відповідно до обраного способу захисту відповідач-1 не має повертати за спірним договором товар (надані послуги) або його вартість (принцип двосторонньої реституції не застосовується), адже умисел на порушення інтересів держави був лише з боку ТОВ «ІНВІТ ГРУП», тому замість загальної реституції у порядку ч.1 ст. 216 ЦК України мають застосовуватися спеціальні наслідки недійсності правочину, передбачені ч.3 ст. 228 ЦК України; таким чином, обставини справи, які зазначені у позовній заяві, свідчать про належним чином обраний прокурором спосіб захисту інтересів держави, який включає позовні вимоги і щодо визнання недійсним договору, і щодо застосування наслідків такої недійсності, та не призведе до стягнення коштів з відповідача-1 за порушення, вчинені іншим суб`єктом господарювання.
07.05.2024 за вх.№18409/24 до суду від позивача надійшли пояснення, які прийнято судом до розгляду. 
07.05.2024 за вх.№18411/24 до суду від позивача надійшла заява про розгляд справи за відсутності представника.
08.05.2024 за вх.№18720/24 до суду від відповідача-1 надійшли заперечення на відповідь на відзив, які прийнято судом до розгляду. У поданих запереченнях відповідач-1 вказав, зокрема, наступне:
- не будь-які порушення актів законодавства, вчинені під час укладення договору, мають своїм наслідком невідповідність правочину інтересам держави і суспільства; для визнання недійсним правочину на підставі ч.1 ст. 203, ч.1 ст. 215, ч.3 ст. 228 ЦК України має бути доведено, що зміст правочину та мета його вчинення завідомо суперечать інтересам держави і суспільства;
- доводи прокурора про невідповідність договору від 13.11.2019 № ОД/В-19-798 НЮ певним принципам публічних закупівель не можуть свідчити про його автоматичну невідповідність інтересам держави і суспільства або про його вчинення на шкоду інтересам держави як власника майна; лише сам факт вчинення вказаними учасниками торгів порушення у вигляді антиконкурентних узгоджених дій під час участі у спірній закупівлі, встановлений Рішенням АМК, не є підставою для визнання оспорюваного правочину недійсним як такого, що вчинений з метою, що суперечить інтересам держави і суспільства (ч.3 ст. 228 ЦК України).
У підготовчому засіданні 09.05.2024 судом у протокольній формі винесено ухвалу в порядку ст. 177 ГПК України про продовження строків підготовчого провадження на 30 днів та у порядку ст. 183 ГПК України про відкладення підготовчого засідання на 30.05.2024 о 10:45.
15.05.2024 за вх.№19670/24 до суду від прокурора надійшли додаткові пояснення, які залучено судом до матеріалів справи. У поданих поясненнях прокурор вказав, зокрема, наступне:
- прокурором у вказаній позовній заяві якраз таки доведено факт порушення інтересів держави та проведення процедури закупівлі всупереч вимогам Закону України «Про публічні закупівлі», який, зокрема, полягав в узгодженні поведінки ТОВ «ІНВІТ ГРУП» та ТОВ «Гранфінресурс» під час участі в торгах щодо недотримання принципів здійснення закупівель, передбачених ст. 3 Закону України «Про публічні закупівлі», а саме: добросовісної конкуренції серед учасників, максимальної економії й ефективності, відкритості та прозорості на всіх стадіях закупівель;
- прокурором в повній мірі доведено, що придбання Акціонерним товариством «Українська залізниця» в особі Регіональної філії «Одеська залізниця» товарів відбулося за відсутності конкуренції та при формальному створенні учасниками цього тендера її видимості; окрім того, рішення адміністративної колегії Південного міжобласного територіального відділення Антимонопольного комітету України від 24.10.2023 № 65/63-р/к учасниками закупівлі не оскаржувалось.
24.05.2024 за вх.№20956/24 до суду від прокурора надійшло клопотання про зупинення провадження у справі №916/1433/24 відповідно до пункту 7 частини першої статті 228 ГПК України до прийняття відповідного рішення Великою Палатою Верховного Суду у справі №918/1043/21.
Ухвалою суду від 30.05.2024 зупинено провадження у справі №916/1433/24 до закінчення перегляду Великою Палатою Верховного Суду справи №918/1043/21.
Ухвалою суду від 18.10.2024 поновлено провадження у справі №916/1433/24 з 21.11.2024; призначено підготовче засідання на 21.11.2024 о 14:30.
06.11.2024 за вх.№40028/24 до суду від прокурора надійшли письмові пояснення, які залучено судом до матеріалів справи. У поданих поясненнях прокурор вказав, зокрема, наступне: договір, укладений за підсумками тендера, результати якого спотворено антиконкурентними узгодженими діями всіх його учасників, підлягає визнанню недійсним як такий, що завідомо суперечить інтересам держави та суспільства з умислу ТОВ «ІНВІТ ГРУП», на підставі ст.ст. 203, 215, 228 ЦК України; враховуючи наявність умислу лише у ТОВ «ІНВІТ ГРУП» як сторони оспорюваного договору, одержані ним 171480 грн. за цим правочином повинні бути повернуті іншій стороні договору, а отримані нею за рішенням суду кошти - стягнуті в дохід держави; поданий окружною прокуратурою позов у виниклих правовідносинах у справі №916/1433/24 узгоджується з правовою позицією, викладеною у постанові Великої Палати Верховного Суду від 18.09.2024 у справі №918/1043/21.
18.11.2024 за вх.№41511/24 до суду від відповідача-1 надійшли додаткові пояснення, які залучено судом до матеріалів справи. У поданих поясненнях відповідач-1 вказав, зокрема, наступне:
- постанова Великої Палати Верховного Суду від 18.09.2024 по справі №918/1043/21 жодним чином не підтверджує обґрунтованість позовної вимоги прокурора про визнання договору недійсним по справі, що розглядається, через те, що: предметом розгляду по справі №918/1043/21 та по справі, що розглядається, є різні фактичні обставини, які мають оцінені судом на предмет їх відповідності критерію «суперечності інтересам держави»; по справі №918/1043/21 такою обставиною є занадто висока ціна закупівлі, у справі, що розглядається - наявність узгоджених дій учасників закупівлі; в постанові від 18.09.2024 по справі №918/1043/21 Велика Палата Верховного Суду не робила висновків з приводу критеріїв застосування частини третьої статті 228 ЦК України;
- якщо ціна, за якою було придбано апарат повітряно-плазмового різання (товар за договором №ОД/В-19-798-НЮ), є ринковою або нижчою за ринкову, то така закупівля не суперечить головній меті публічної закупівлі, навіть за умови порушення певних механізмів здійснення такої закупівлі.
У підготовчому засіданні 21.11.2024 судом у протокольній формі винесено ухвалу в порядку ст. 183 ГПК України про відкладення підготовчого засідання на 13.12.2024 о 10:15.
13.12.2024 за вх.№44624/24 до суду від відповідача-1 надійшло клопотання про зупинення провадження у справі №916/1433/24 до закінчення перегляду в касаційному порядку об`єднаною палатою Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду справи №922/3456/23 у подібних правовідносинах.
13.12.2024 за вх.№44638/24 до суду від прокурора надійшли додаткові пояснення, які залучено судом до матеріалів справи.
Ухвалою суду від 13.12.2024 клопотання відповідача-1 за вх.№44624/24 задоволено; зупинено провадження у справі №916/1433/24 до закінчення перегляду Об`єднаною палатою Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду справи №922/3456/23; зобов`язано учасників справи повідомити суд про усунення обставин, які зумовили зупинення провадження у справі 916/1433/24.
Ухвалою суду від 13.01.2026 поновлено провадження у справі №916/1433/24 з 12.02.2026; призначено підготовче засідання на 12.02.2026 о 12:45.
05.02.2026 за вх.№4345/26 до суду від відповідача-1 надійшли додаткові пояснення, які залучено судом до матеріалів справи. У поданих поясненнях відповідач-1 із посиланням на висновок Об`єднаної палати Касаційного господарського суду по справі №922/3456/23 просив суд відмовити повністю у позові прокурора.
У підготовчому засіданні 12.02.2026 судом у протокольній формі винесено ухвалу у порядку ст. 185 ГПК України про закриття підготовчого провадження та призначення справи до судового розгляду по суті на 06.03.2026 об 11:20. У судовому засіданні 06.03.2026 судом у протокольній формі у порядку ст. 202 ГПК України винесено ухвалу про відкладення судового засідання на 27.03.2026 о 12:00.
27.03.2026 за вх.№10655/26 до суду від прокурора надійшло клопотання про повернення на стадію підготовчого провадження та зупинення провадження по справі до закінчення перегляду в касаційному порядку справи №910/20111/23 у подібних правовідносинах, разом з тим судом встановлено, що ухвалою Великої Палати Верховного Суду від 08.04.2026 справу №910/20111/23 повернуто відповідній колегії суддів Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду для розгляду, отже підстави для повернення на стадію підготовчого провадження та розгляд питання про зупинення провадження у даній справі відпали.
У судовому засіданні 27.03.2026 судом у протокольній формі у порядку ст. 202 ГПК України винесено ухвалу про відкладення судового засідання на 15.04.2026 о 16:15. У судовому засіданні 15.04.2026 судом у протокольній формі у порядку ст. 202 ГПК України винесено ухвалу про відкладення судового засідання на 14.05.2026 о 10:00. Судове засідання 14.05.2026 о 10:00 не відбулось у зв`язку з оголошенням системою цивільної оборони в Одеському районі повітряної тривоги, приймаючи до уваги також зміщення графіку судових засідань. Ухвалою суді від 14.05.2026 судове засідання призначено на 05.06.2025 о 10:15.
04.06.2026 за вх.№19551/26 до суду від відповідача-1 надійшла заява про розгляд справи без участі його представника.
У судовому засіданні 05.06.2026 прокурор просив суд задовольнити позов.
Позивач у підготовчі та судові засідання не з`явився, про дату час та місце розгляду справи належним чином повідомлений, просив суд проводити розгляд справи без участі його представника.
Відповідач-1 у судове засідання 05.06.2026 не з`явився, про дату, час та місце розгляду справи належним чином повідомлений, просив суд проводити розгляд справи без участі його представника.
Відповідач-2 у підготовчі та судові засідання не з`явився, про дату, час та місце розгляду справи належним чином повідомлений, повідомлявся шляхом направлення ухвал суду засобами поштового зв`язку на адресу, що значиться у Єдиному державному демографічному реєстрі, що підтверджується наявними в матеріалах справи поштовими повідомленнями з довідками «адресат відсутній», що відповідно до ст. 242 ГПК України є належним повідомленням відповідача про дату, час та місце розгляду справи. Відтак господарський суд констатує, що відповідачу-2 по справі забезпечено процесуальні гарантії на участь у розгляді справи наявними засобами, за таких обставин відповідач-2 вважається належним чином повідомленим про розгляд даної справи господарським судом, проте жодних процесуальних позицій, заяв/клопотань до суду не надав.
Третя особа у підготовчі та судові засідання не з`явилась, про дату час та місце розгляду справи належним чином повідомлена.
У зв`язку з військовою агресією російської федерації проти України, Указом Президента України від 24 лютого 2022 року №64/2022 «Про введення воєнного стану в Україні», затвердженим Законом України від 24.02.2022 №2102-IX, в Україні було введено воєнний стан із 05 години 30 хвилин 24 лютого 2022 року строком на 30 діб, який неодноразово продовжувався, зокрема, Указом Президента України від 27.04.2026 №342/2026, затвердженим Законом України від 28.04.2026 №4857-IX, продовжено строк дії воєнного стану в Україні з 05 години 30 хвилин 04 травня 2026 року строком на 90 діб.
Справа №916/1433/24 розглядається судом в період оголошеного на всій території України воєнного стану через військову агресію російської федерації проти України.
Жодних заяв та/або клопотань, пов`язаних з неможливістю вчинення якихось процесуальних дій у зв`язку з воєнним станом, про намір вчинити такі дії до суду від сторін не надійшло.
Відзив на позовну заяву від відповідача-2 до суду не надійшов, з огляду на що суд дійшов висновку про можливість розгляду справи за наявними матеріалами, з урахуванням поданих іншими учасниками справи заяв по суті справи.
У відповідності до вимог статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод - кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку. Поняття розумного строку не має чіткого визначення, проте розумним слід вважати строк, який необхідний для вирішення справи у відповідності до вимог матеріального та процесуального законів.
В судовому засіданні 05.06.2026 господарський суд дійшов висновку про можливість розгляду справи по суті.
Відповідно до ст. 240 ГПК України в судовому засіданні 05.06.2026 оголошено вступну та резолютивну частини рішення. 
Розглянувши матеріали справи, заслухавши прокурора, господарський суд встановив: 
Акціонерним товариством «Українська залізниця» в особі Регіональної філії «Одеська залізниця» Акціонерного товариства «Українська залізниця» (відповідач-1) було оголошено про проведення відкритих торгів UA-2019-10-04-000724-а із предметом закупівлі - зварювальне обладнання (апарат повітряно-плазмового різання Powermax 85 с Н85/7,5 м (або еквівалент); джерело фінансування - власні кошти; розмір бюджетного призначення - 143263 грн.
Відповідно до протоколу розгляду тендерних пропозицій №347 від 28.10.2019: 
- учасники: Товариство з обмеженою відповідальністю «ІНВІТ ГРУП» (відповідач-2) (остаточна пропозиція - 142900 грн.); Товариство з обмеженою відповідальністю «ГРАНФІНРЕСУРС» (остаточна пропозиція - 143263грн.); 
- результат розгляду: тендерна пропозиція Товариство з обмеженою відповідальністю «ІНВІТ ГРУП», яка за результатами оцінки визнана найбільш економічно вигідною, була розглянута на її відповідність кваліфікаційним критеріям, встановленим статтею 16, вимогам, встановленим статтею 17 Закону України «Про публічні закупівлі» та умовам тендерної документації та було встановлено про її відповідність; 
- запропоновано прийняти рішення про намір укласти договір з учасником-переможцем торгів Товариством з обмеженою відповідальністю «ІНВІТ ГРУП» на суму 142900 грн. без ПДВ (171480 грн. з ПДВ) в порядку та в терміни, встановлені Законом України «Про публічні закупівлі».
13.11.2019 між Акціонерним товариством «Українська залізниця» в особі Регіональної філії «Одеська залізниця» Акціонерного товариства «Українська залізниця» (замовник, відповідач-1) та Товариством з обмеженою відповідальністю «ІНВІТ ГРУП» (постачальник, відповідач-2) був укладений договір поставки №ОД/В-19-798-НЮ.
Відповідно до п.1.1 договору постачальник передає у власність замовника, а замовник оплачує товар, визначений в асортименті, кількості та за цінами (далі - товар), які зазначені у специфікації (додаток №1 до договору), постачальник передає у власність замовника товар на умовах, зазначених в договорі.
Згідно з п.3.1 договору кількість та асортимент товару визначається у специфікації (додаток №1), яка є невід`ємною частиною договору.
За п.п. 5.1, 5.4 договору поставка товару проводиться протягом строку дії даного договору та на підставі наданої письмової рознарядки замовника, яка вважається дозволом на поставку та є підтвердженням готовності замовника до приймання товару; акт передачі-прийому, видаткова накладна та інші первинні документи, що стосуються виконання цього договору та приймання товару, підписуються уповноваженими працівниками підрозділів філії, що отримують товар та мають відповідні довіреності.
Відповідно до п.п. 6.1, 6.4 договору замовник оплачує поставлений постачальником товар за ціною, вказаною у специфікації; загальна сума по договору - 171480 грн. з ПДВ.
Згідно з п.п. 7.1, 7.2 договору розрахунки за поставлений товар здійснюються у безготівковій формі; розрахунки за поставлений товар здійснюються замовником протягом 30 банківських днів з дати поставки товару, але не раніше дати реєстрації податкових накладних/розрахунків коригування з операцій по постачанню товару, який підлягає оплаті, в Єдиному реєстрі податкових накладних (далі - ЄРПН) у встановлених чинним законодавством порядку та строки; у разі реєстрації податкових накладних/розрахунків коригування в ЄРПН з порушенням граничних строків їх реєстрації, встановлених чинним законодавством, оплата здійснюється протягом 10 банківських днів після реєстрації податкових накладних в ЄРПН; датою поставки товару вважається день підписання сторонами або їх уповноваженими представниками акту передачі-приймання товару, видаткової накладної.
Відповідно до п.16.2 договору строк дії цього договору встановлюється сторонами з моменту його підписання до 31.12.2019, а в частині виконання обов`язків щодо розрахунків по договору - до закінчення місяця, наступного за місяцем, у якому закінчується строк реєстрації податкових накладних/розрахунків коригування в ЄРПН за операціями із цього договору.
Додатком №1 до договору є специфікація, яка визначає найменування товару, кількість та ціну - 171480 грн. з ПДВ.
В матеріалах справи наявний акт приймання устаткування від 23.12.2019 до договору №ОД/В-19-798-НЮ від 13.11.2019.
Відповідно до платіжного доручення №2541418 від 06.02.2020 Регіональна філія «Одеська залізниця» сплатила на розрахунковий рахунок ТОВ «ІНВІТ ГРУП» за договором №ОД/В-19-798-НЮ грошові кошти в сумі 171480 грн.
Рішенням адміністративної колегії Південного міжобласного територіального відділення Антимонопольного комітету України від 24.10.2023 №65/63-р/к визнано ТОВ «ІНВIT ГРУП» та ТОВ «ГРАНФІНРЕСУРС» винними у вчиненні порушень законодавства про захист економічної конкуренції, передбачених пунктом 1 статті 50, пунктом 4 частини 2 статті 6 Закону України «Про захист економічної конкуренції», у вигляді антиконкурентних узгоджених дій, які стосуються спотворення результатів торгів на закупівлю: UA-2019-10-04-000724-а, проведену Регіональною філією «Одеська залізниця» ПАТ «Укрзалізниця» (п.4 резолютивної частини рішення АКМУ); за вчинене порушення накладено на ТОВ «ІНВIT ГРУП» та ТОВ «ГРАНФІНРЕСУРС» штраф у сумі 21489 грн. на кожного. Під час розгляду адміністративною колегією Південного міжобласного територіального відділення Антимонопольного комітету України справи №49-02/2021 було встановлено обставини, які свідчать про узгоджену поведінку ТОВ «ІНВIT ГРУП» та ТОВ «ГРАНФІНРЕСУРС» під час участі у торгах, що підтверджується наступним: використання однієї ІР-адреси під час звітування до контролюючих органів податкової служби України; використання одних ІР адрес під час входу до електронних поштових скриньок; використання однієї ІР-адреси під час входу до електронних кабінетів для здійснення операцій по банківським рахункам; спільні реєстраційні дані електронних поштових скриньок та використання одного номеру телефону; взаємозв`язок ТОВ «ІНВIT ГРУП» та ТОВ «ГРАНФІНРЕСУРС»; схоже оформлення документів ТОВ «ІНВIT ГРУП» та ТОВ «ГРАНФІНРЕСУРС»; неподання банківської гарантії ТОВ «ГРАНФІНРЕСУРС»; узгодження цінових пропозицій. Адміністративна колегія Південного міжобласного територіального відділення Антимонопольного комітету України у своєму рішенні від 24.10.2023 №65/63-р/к дійшла висновку, що ТОВ «ІНВIT ГРУП» та ТОВ «ГРАНФІНРЕСУРС» під час участі у торгах на закупівлю діяли не самостійно, а узгоджували свої дії та не змагалися між собою, що є обов`язковою умовою участі в конкурентних процедурах закупівель за Законом України «Про публічні закупівлі»; узгодивши свою поведінку та свої тендерні пропозиції, ТОВ «ІНВIT ГРУП» та ТОВ «ГРАНФІНРЕСУРС» тим самим усунули конкуренцію та змагальність між собою, а отже спотворили результат проведених торгів, порушивши право замовника на отримання найбільш ефективного для нього результату, а відтак вчинили антиконкурентні узгоджені дії, заборонені Законом України «Про захист економічної конкуренції»; така поведінка ТОВ «ІНВIT ГРУП» та ТОВ «ГРАНФІНРЕСУРС» є порушенням законодавства про захист економічної конкуренції у вигляді антиконкурентних узгоджених дій, які стосуються спотворення результатів торгів, заборонених відповідно до пункту 1 статті 50 та пункту 4 частини другої статті 6 Закону України «Про захист економічної конкуренції».
У листі від 04.12.2023 прокурор просив відповідача-1 надати інформацію та документи щодо закупівлі UA-2019-10-04-000724-а та договору поставки №ОД/В-19-798-НЮ.
У листі від 04.12.2023 прокурор просив третю особу надати інформацію та документи щодо сплати штрафів ТОВ «ІНВIT ГРУП» та ТОВ «ГРАНФІНРЕСУРС» на підставі рішення адміністративної колегії Південного міжобласного територіального відділення Антимонопольного комітету України від 24.10.2023 №65/63-р/к, а також щодо звернення антимонопольним комітетом в подальшому до суду про визнання недійсним договорів, як таких, що укладені з порушенням Закону України «Про публічні закупівлі».
У листі від 04.12.2023 прокурор просив позивача надати інформацію щодо вжитих і запланованих заходів державного фінансового контролю, під час яких здійснювалось (планувалось здійснюватись) дослідження обставин, зокрема щодо договору №ОД/В-19-798-НЮ та щодо заходів про визнання недійсним, зокрема вказаного договору, як такого, що суперечить інтересам держави з умислу ТОВ «ІНВIT ГРУП» і застосування наслідків недійсності договору.
У листі від 19.12.2023 третя особа надала прокурору запитувані документи та інформацію, а також повідомила, що Відділення не буде звертатись з позовом про визнання недійсним договорів, оскільки це питання не належить до компетенції Відділення.
У листі від 25.12.2023 відповідач-1 надав прокурору запитувані документи та вказав, що в якості заходу поновлення публічних інтересів уповноваженими особами повідомлено про встановлення антиконкурентних узгоджених дій ТОВ «ІНВIT ГРУП» та ТОВ «ГРАНФІНРЕСУРС», що буде являтись підставою для відхилення їх тендерних пропозицій при проведенні закупівель.
У листі від 25.12.2023 позивач повідомив прокурора про те, що наразі у органів Держаудитслужби відсутня норма на здійснення повноважень задля звернення до суду безпосередньо з позовами про розірвання/визнання недійсними договорів (у тому числі укладених за результатами процедур закупівель).
У листі від 21.02.2024 прокурор просив третю особу надати інформацію та документи щодо сплати ТОВ «ІНВІТ ГРУП» та ТОВ «ГРАНФІНРЕСУРС» штрафів, додавши копії; у разі несплати суб`єктами господарювання штрафів в добровільному порядку повідомити номер справи пpo його стягнення в судовому порядку, стан розгляду та виконання в примусовому порядку.
У листі від 07.03.2024 третя особа повідомила прокурора про те, що порядок контролю за виконанням рішень визначається тим органом Антимонопольного комітету України, який прийняв таке рішення; на даний час в порядку контролю до відповідачів застосовується такий законодавчо встановлений засіб забезпечення виконання рішення органу Антимонопольного комітету України як нарахування пені за кожний день прострочення сплати штрафу; у разі несплати штрафу відповідачами на виконання рішення 65/63-р/к та непогашення пені за увесь період прострочення сплати штрафу, але не більше розміру накладеного штрафу, Відділення звернеться до господарського суду для стягнення цих коштів у примусовому порядку.
У листі від 25.12.2023 позивач повідомив прокурора про те, що під час здійснення контрольного заходу питання дотримання законодавства при проведенні публічних закупівель за номером, зокрема, UA-2019-10-04-000724-а, не досліджувалося.
У повідомленні від 25.03.2024 №2254ВИХ-24 прокурор в порядку ст. 23 Закону України «Про прокуратуру» повідомив Південний офісу Держаудитслужби про підготовку позову в інтересах держави в особі Південного офісу Держаудитслужби до АТ «Українська залізниця» в особі Регіональної філїї «Одеська залізниця» АТ «Українська залізниця» та ТОВ «ІНВІТ ГРУП» про визнання недійсним договору поставки №ОД/В-19-798-НЮ від 13.11.2019, укладеного за результатами проведення відкритих торгів між АТ «Українська залізниця» в особі Служби вагонного господарства Регіональної філії «Одеська залізниця» та ТОВ «ІНВІТ ГРУП», як такого, що суперечить інтересам держави й суспільства, його моральним засадам з умислу однієї сторони, та застосування наслідків його недійсності (ідентифікаційний номер закупівлі UA-2019-10-04-000724-а).
В матеріалах справи наявні надані відповідачем-1 наступні документи:
- заява про вчинення кримінального правопорушення від 07.07.2023, подана відповідачем-1 до Херсонського управління (РУП) Херсонської області;
- лист заступник начальника служби вагонного господарства від 12.04.2024, в якому повідомлено, що: у грудні 2019 року відповідно до умов договору від 13.11.2019 №ОД/В 19-798НЮ отримано від ТОВ «Інвіт Груп» та взято на облік виробничого підрозділу служби вагонного господарства «Експлуатаційне - ремонтне вагонне депо Херсон» регіональної філії «Одеська залізниця» АТ «Укрзалізниця» (далі ВЧДЕР Херсон) апарат повітряно-плазмового різання Hypertherm Powermax 85c H85\7,5м, інвентарний №1550418000901; за період з грудня 2019 року по лютий 2022 року апарат повітряно-плазмового різання Hypertherm Powermax 85c H85\7,5м використовувався у технологічному процесі ремонту вантажних вагонів у ВЧДЕР Херсон; 30.05.2023 у ВЧДЕР Херсон було проведено інвентаризацію необоротних активів та виявлено відсутність апарату повітряно-плазмового різання Hypertherm Powermax 85c H85\7,5м; на сьогоднішній день вищезазначене обладнання обліковується як втрачене внаслідок військових дій (окупації міста Херсон), спричинених військами рф;
- довідка про розмір збитків.
Вважаючи, що договір поставки №ОД/В-19-798-НЮ від 13.11.2019 підлягає визнанню недійсним як такий, що завідомо суперечить інтересам держави та суспільства, його моральним засадам з умислу ТОВ «ІНВІТ ГРУП» на підставі ч.1 ст. 215, ч.1 ст. 203 та ч.3 ст. 228 ЦК України, прокурор звернувся до господарського суду в інтересах держави в особі Південного офісу Держаудитслужби з відповідним позовом про визнання недійсним договору та стягнення.
Проаналізувавши наявні у справі докази та надавши їм правову оцінку, суд дійшов висновку про відмову у задоволенні позовних вимог, виходячи з наступного. 
За змістом ч.3 ст. 4 ГПК України до господарського суду у справах, віднесених законом до його юрисдикції, мають право звертатися також особи, яким законом надано право звертатися до суду в інтересах інших осіб.
Відповідно до ч.3 ст. 131-1 Конституції України в Україні діє прокуратура, яка здійснює, зокрема, представництво інтересів держави в суді у виключних випадках і в порядку, що визначені законом.
Частиною 3 статті 53 ГПК України передбачено, що у визначених законом випадках прокурор звертається до суду з позовною заявою, бере участь у розгляді справ за його позовами, а також може вступити за своєю ініціативою у справу, провадження у якій відкрито за позовом іншої особи, до початку розгляду справи по суті, подає апеляційну, касаційну скаргу, заяву про перегляд судового рішення за нововиявленими або виключними обставинами.
За ч.ч. 1, 3 ст. 23 Закону України «Про прокуратуру» представництво прокурором інтересів громадянина або держави в суді полягає у здійсненні процесуальних та інших дій, спрямованих на захист інтересів громадянина або держави, у випадках та порядку, встановлених законом. Прокурор здійснює представництво в суді законних інтересів держави у разі порушення або загрози порушення інтересів держави, якщо захист цих інтересів не здійснює або неналежним чином здійснює орган державної влади, орган місцевого самоврядування чи інший суб`єкт владних повноважень, до компетенції якого віднесені відповідні повноваження, а також у разі відсутності такого органу.
Вирішуючи питання щодо наявності підстав для представництва, суд не повинен установлювати саме протиправність бездіяльності компетентного органу чи його посадової особи. Частиною сьомою статті 23 Закону України «Про прокуратуру» передбачено, що в разі встановлення ознак адміністративного чи кримінального правопорушення прокурор зобов`язаний здійснити передбачені законом дії щодо порушення відповідного провадження. Відтак питання про те, чи була бездіяльність компетентного органу протиправною та які її причини, суд буде встановлювати за результатами притягнення відповідних осіб до відповідальності. Господарсько-правовий спір між компетентним органом, в особі якого позов подано прокурором в інтересах держави, та відповідачем не є спором між прокурором і відповідним органом, а також не є тим процесом, у якому розглядається обвинувачення прокурором посадових осіб відповідного органу у протиправній бездіяльності.
Таким чином, прокурору достатньо дотриматися порядку, передбаченого статтею 23 Закону України «Про прокуратуру», і якщо компетентний орган протягом розумного строку після отримання повідомлення самостійно не звернувся до суду з позовом в інтересах держави, то це є достатнім аргументом для підтвердження його бездіяльності. Якщо прокурору відомо причини такого не звернення, він обов`язково повинен зазначити їх в обґрунтуванні підстав для представництва, яке міститься в позові, але якщо з відповіді компетентного органу на звернення прокурора такі причини з`ясувати неможливо чи такої відповіді взагалі не отримано, то це не є підставою вважати звернення прокурора необґрунтованим (аналогічні висновки викладено у пунктах 38-40, 42, 43 постанови Великої Палати Верховного Суду від 26.05.2020 у справі №912/2385/18).
Верховний Суд у постанові від 07.12.2021 у справі №903/865/20 наголосив, що прокурор насамперед повинен звернутися з позовом на захист інтересів держави в особі того органу владних повноважень, на відновлення прав якого безпосередньо спрямований позов у спірних правовідносинах та на задоволення прав та інтересів якого заявлено позовну вимогу.
Отже прокурор, звертаючись до суду в інтересах держави, має визначити компетентний орган та довести у чому полягає невжиття компетентним органом заходів для захисту порушених прав, які підлягають захисту у спосіб, який обрав прокурор, і зокрема, захист законних інтересів держави у спірних правовідносинах.
Позов у справі подано прокурором в інтересах держави в особі Південного офісу Держаудитслужби із зазначенням того, що пред`явлення позову прокурором у такому випадку зумовлено очевидним порушенням інтересів держави, оскільки вчинення ТОВ «ІНВІТ ГРУП» порушення законодавства про захист економічної конкуренції у вигляді антиконкурентних узгоджених дій, які спотворили результати торгів, призвело до закупівлі товару за відсутності конкуренції та при формальному створенні учасниками тендера її видимості; наслідком цього стало нівелювання мети закупівлі - отримання товару з максимальною економією та ефективністю, із залученням мінімального обсягу коштів. 
Південний офіс Держаудитслужби наділений повноваженнями щодо здійснення заходів державного фінансового контролю з метою ефективного, законного, результативного використання державних фінансових ресурсів, досягнення економії коштів, у тому числі у сфері здійснення публічних закупівель на території Одеської області. Аналогічна правова позиція Верховного Суду щодо наявності повноважень на звернення до суду Держаудитслужби та її підрозділів, а отже і прокурора в інтересах держави в їх особі, у разі невиконання вимог щодо усунення порушень законодавства, виявлених за результатами моніторингу закупівель, викладена у постанові Об`єднаної палати Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 07.12.2018 у справі №924/1256/17 та у постанові Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 13.02.2019 у справі №906/296/18.
Прокурором було направлено позивачу лист від 04.12.2023 щодо вжитих і запланованих заходів державного фінансового контролю, під час яких здійснювалось (планувалось здійснюватись) дослідження обставин, зокрема щодо договору №ОД/В-19-798-НЮ та щодо заходів про визнання недійсним, зокрема вказаного договору як такого, що суперечить інтересам держави з умислу ТОВ «ІНВIT ГРУП» і застосування наслідків недійсності договору. В подальшому прокурором було направлено повідомлення від 25.03.2024 №2254ВИХ-24 в порядку ст. 23 Закону України «Про прокуратуру». Отже, орган державного фінансового контролю не вжив жодних заходів із захисту порушених інтересів держави, викладених у листі окружної прокуратури, не звернувся до суду з необхідним позовом, а також не проінформував про заплановані заходи задля усунення порушень вказаних інтересів держави та конкретні строки їх вжиття. Таким чином, Південним офісом Держаудитслужби належних заходів щодо захисту інтересів держави з метою визнання договору недійсним із застосуванням наслідків його недійсності не вжито. Враховуючи викладене, господарський суд дійшов висновку про дотримання прокурором вимог, передбачених ст. 23 Закону України «Про прокуратуру» для представництва прокурором інтересів держави в суді та можливість розгляду позовних вимог по суті.
Згідно зі ст. 11 ЦК України цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов?язки. Підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є: 1) договори та інші правочини; 2) створення літературних, художніх творів, винаходів та інших результатів інтелектуальної, творчої діяльності; 3) завдання майнової (матеріальної) та моральної шкоди іншій особі; 4) інші юридичні факти. Цивільні права та обов?язки можуть виникати безпосередньо з актів цивільного законодавства. У випадках, встановлених актами цивільного законодавства, цивільні права та обов`язки виникають безпосередньо з актів органів державної влади, органів влади Автономної Республіки Крим або органів місцевого самоврядування. У випадках, встановлених актами цивільного законодавства, цивільні права та обов`язки можуть виникати з рішення суду. У випадках, встановлених актами цивільного законодавства або договором, підставою виникнення цивільних прав та обов`язків може бути настання або ненастання певної події.
Відповідно до ч.1 ст. 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.
Згідно з ч.ч. 1,2 ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути: 1) визнання права; 2) визнання правочину недійсним; 3) припинення дії, яка порушує право; 4) відновлення становища, яке існувало до порушення; 5) примусове виконання обов`язку в натурі; 6) зміна правовідношення; 7) припинення правовідношення; 8) відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди; 9) відшкодування моральної (немайнової) шкоди; 10) визнання незаконними рішення, дій чи бездіяльності органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб. 
Частиною 1 ст. 202 ЦК України передбачено, що правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.
За ст. 203 ЦК України зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також моральним засадам суспільства; особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності; волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі; правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним.
Відповідно до ст. 204 ЦК України правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним.
Згідно з ч.1 ст. 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами 1-3, 5 та 6 статті 203 цього Кодексу.
За ч.ч. 2, 3 ст. 215 ЦК України недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлено законом (нікчемний правочин). У цьому разі визнання такого правочину недійсним судом не вимагається. Якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, установлених законом, такий правочин може бути визнано судом недійсним (оспорюваний правочин).
Відповідно до ст. 228 ЦК України правочин вважається таким, що порушує публічний порядок, якщо він був спрямований на порушення конституційних прав і свобод людини і громадянина, знищення, пошкодження майна фізичної або юридичної особи, держави, Автономної Республіки Крим, територіальної громади, незаконне заволодіння ним. Правочин, який порушує публічний порядок, є нікчемним. У разі недодержання вимоги щодо відповідності правочину інтересам держави і суспільства, його моральним засадам такий правочин може бути визнаний недійсним. Якщо визнаний судом недійсний правочин було вчинено з метою, що завідомо суперечить інтересам держави і суспільства, то при наявності умислу у обох сторін - в разі виконання правочину обома сторонами - в дохід держави за рішенням суду стягується все одержане ними за угодою, а в разі виконання правочину однією стороною з іншої сторони за рішенням суду стягується в дохід держави все одержане нею і все належне - з неї першій стороні на відшкодування одержаного. При наявності умислу лише у однієї із сторін все одержане нею за правочином повинно бути повернуто іншій стороні, а одержане останньою або належне їй на відшкодування виконаного за рішенням суду стягується в дохід держави.
Згідно з ч.1 ст. 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.
Відповідно до ч.1 ст. 628 ЦК України зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.
Згідно з ч.1 ст. 638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.
Закон України «Про публічні закупівлі» (в редакції на дату укладення оспорюваного договору) установлює правові та економічні засади здійснення закупівель товарів, робіт і послуг для забезпечення потреб держави та територіальної громади. Метою цього Закону є забезпечення ефективного та прозорого здійснення закупівель, створення конкурентного середовища у сфері публічних закупівель, запобігання проявам корупції у цій сфері, розвиток добросовісної конкуренції.
Пунктом 5 ч.1 Закону України «Про публічні закупівлі» (в редакції на дату укладення оспорюваного договору) передбачено, що договір про закупівлю - договір, що укладається між замовником і учасником за результатами проведення процедури закупівлі та передбачає надання послуг, виконання робіт або набуття права власності на товари;
Відповідно до ч.1 ст. 3 Закону України «Про публічні закупівлі» (в редакції на дату укладення оспорюваного договору) закупівлі здійснюються за такими принципами: добросовісна конкуренція серед учасників; максимальна економія та ефективність; відкритість та прозорість на всіх стадіях закупівель; недискримінація учасників; об`єктивна та неупереджена оцінка тендерних пропозицій; запобігання корупційним діям і зловживанням.
Згідно зі ст. 20 Закону України «Про публічні закупівлі» (в редакції на дату укладення оспорюваного договору) відкриті торги є основною процедурою закупівлі. Під час проведення процедури відкритих торгів тендерні пропозиції мають право подавати всі зацікавлені особи. Для проведення процедури закупівлі має бути подано не менше двох пропозицій.
За змістом п.7 ч.1 ст. 17 Закону України «Про публічні закупівлі» (в редакції на дату укладення оспорюваного договору) замовник приймає рішення про відмову учаснику в участі у процедурі закупівлі та зобов`язаний відхилити тендерну пропозицію учасника в разі, якщо тендерна пропозиція подана учасником процедури закупівлі, який є пов`язаною особою з іншими учасниками процедури закупівлі та/або з членом (членами) тендерного комітету, уповноваженою особою (особами) замовника.
Закон України «Про захист економічної конкуренції» (в редакції на дату укладення оспорюваного договору) визначає правові засади підтримки та захисту економічної конкуренції, обмеження монополізму в господарській діяльності і спрямований на забезпечення ефективного функціонування економіки України на основі розвитку конкурентних відносин.
За п.4 ч.2 ст. 6 Закону України «Про захист економічної конкуренції» (в редакції на дату укладення оспорюваного договору) антиконкурентними узгодженими діями, зокрема, визнаються узгоджені дії, які стосуються: спотворення результатів торгів, аукціонів, конкурсів, тендерів.
Відповідно до п.1 ч.1 ст. 50 Закону України «Про захист економічної конкуренції» (в редакції на дату укладення оспорюваного договору) порушеннями законодавства про захист економічної конкуренції є: антиконкурентні узгоджені дії;
Згідно з ч.2 ст. 52 Закону України «Про захист економічної конкуренції» (в редакції на дату укладення оспорюваного договору) за порушення, передбачені: пунктами 1, 2 та 4 статті 50 цього Закону, накладаються штрафи у розмірі до десяти відсотків доходу (виручки) суб`єкта господарювання від реалізації продукції (товарів, робіт, послуг) за останній звітний рік, що передував року, в якому накладається штраф. У разі наявності незаконно одержаного прибутку, який перевищує десять відсотків зазначеного доходу (виручки), штраф накладається у розмірі, що не перевищує потрійного розміру незаконно одержаного прибутку. Розмір незаконно одержаного прибутку може бути обчислено оціночним шляхом.
У відповідності до ч.1 ст. 73 ГПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. 
Згідно з вимогами ст. 74 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. У разі посилання учасника справи на невчинення іншим учасником справи певних дій або відсутність певної події, суд може зобов`язати такого іншого учасника справи надати відповідні докази вчинення цих дій або наявності певної події. У разі ненадання таких доказів суд може визнати обставину невчинення відповідних дій або відсутності події встановленою.
Відповідно до ст. 79 ГПК України наявність обставини, на яку сторона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, вважається доведеною, якщо докази, надані на підтвердження такої обставини, є більш вірогідними, ніж докази, надані на її спростування. Питання про вірогідність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.
Обов`язок з доказування слід розуміти як закріплену в процесуальному та матеріальному законодавстві міру належної поведінки особи, що бере участь у судовому процесі, із збирання та надання доказів для підтвердження свого суб`єктивного права, що має за мету усунення невизначеності, яка виникає в правовідносинах у разі неможливості достовірно з`ясувати обставини, які мають значення для справи. Важливим елементом змагальності процесу є стандарти доказування - спеціальні правила, яким суд має керуватися при вирішення справи. Ці правила дозволяють оцінити, наскільки вдало сторони виконали вимоги щодо тягаря доказування і наскільки вони змогли переконати суд у своїй позиції, що робить оцінку доказів більш алгоритмізованою та обґрунтованою. На сьогодні у праві існують такі основні стандарти доказування: «баланс імовірностей» (balance of probabilities) або «перевага доказів» (preponderance of the evidence); «наявність чітких та переконливих доказів» (clear and convincing evidence); «поза розумним сумнівом» (beyond reasonable doubt). Тлумачення змісту цієї статті свідчить, що нею покладено на суд обов`язок оцінювати докази, обставини справи з огляду на їх вірогідність, яка дозволяє дійти висновку, що факти, які розглядаються скоріше були (мали місце), аніж не були (постанова Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного господарського суду від 27.01.2022 у справі №917/996/20).
Статтею 13 ГПК України встановлено, що судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених цим Кодексом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом.
Принцип рівності сторін у процесі вимагає, щоб кожній стороні надавалася розумна можливість представляти справу в таких умовах, які не ставлять цю сторону у суттєво невигідне становище відносно другої сторони (п.87 рішення Європейського суду з прав людини у справі «Салов проти України» від 06.09.2005).
У Рішенні Європейського суду з прав людини у справі «Надточий проти України» від 15.05.2008 зазначено, що принцип рівності сторін передбачає, що кожна сторона повинна мати розумну можливість представляти свою сторону в умовах, які не ставлять її в суттєво менш сприятливе становище в порівнянні з опонентом.
Змагальність означає таку побудову судового процесу, яка дозволяє всім особам - учасникам певної справи відстоювати свої права та законні інтереси, свою позицію у справі. 
Принцип змагальності є процесуальною гарантією всебічного, повного та об`єктивного з`ясування судом обставин справи, ухвалення законного, обґрунтованого і справедливого рішення у справі.
Статтею 86 ГПК України передбачено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також вірогідність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).
Господарський суд зазначає, що предметом спору у даній справі є визнання недійсним договору поставки №ОД/В-19-798-НЮ від 13.11.2019 та стягнення 171480 грн., із посиланням на те, що договір підлягає визнанню недійсним як такий, що завідомо суперечить інтересам держави та суспільства, його моральним засадам з умислу ТОВ «ІНВІТ ГРУП» на підставі ч.1 ст. 215, ч.1 ст. 203 та ч.3 ст. 228 ЦК України.
Отже ключовим питанням даної справи є наявність підстав для застосування ч.3 ст. 228 ЦК України.
Як було вказано судом, провадження у даній справі зупинялося до закінчення перегляду в касаційному порядку Об`єднаною палатою Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду справи №922/3456/23.
Верховний Суд у складі суддів Об`єднаної палати Касаційного господарського суду у постанові від 19 грудня 2025 року по справі №922/3456/23 дійшов, зокрема, наступних висновків:
- при визначенні підстав для застосування ч.3 ст. 228 ЦК, яка містить санкцію конфіскаційного характеру, не властиву нормам цивільного законодавства, і яка несе в собі високі ризики втручання держави в право власності приватних осіб, суд має враховувати критерії, визначені ЄСПЛ, щодо пропорційності покарання (конфіскації без вироку суду) та можливості обрання менш обтяжливого заходу для винної сторони правочину (двосторонньої реституції, стягнення збитків, штрафу тощо); ця стаття може застосовуватися у виключних випадках порушення інтересів держави та суспільства, які, зокрема, можуть мати місце при вчинені особою кримінального злочину (тобто, за наявності обвинувального вироку суду, що набрав законної сили), або дій, якими державі та суспільству завдані значні збитки, а винна особа відповідно незаконно, безпідставно збагатилася (на суму, співставну із вартістю того, що стягується на користь держави, для дотримання принципу пропорційності втручання); ця норма не може бути застосована у випадку порушення суб`єктом господарювання будь-яких норм чинного законодавства, яке регулює господарську діяльність, зокрема законодавства про захист конкуренції;
- для застосування приписів ч.3 ст. 228 ЦК прокурор у цій справі мав довести, що сам правочин за своєю суттю є протиправним, спрямованим на порушення інтересів держави та суспільства; втім, прокурор цього не доводив, стверджував про порушення правил конкуренції, які мали місце під час проведення закупівлі; антиконкурентна поведінка спрямована на спотворення конкуренції між учасниками торгів, але не завжди має за мету завдати шкоди державі чи підривати її інтереси; тому така поведінка сама по собі не трансформує правочин у такий, що суперечить інтересам держави та суспільства у значенні ч.3 ст. 228 ЦК; прокурор не доводив, що внаслідок укладення правочину держава понесла майнову шкоду, переплатила кошти або отримала товар/роботу неналежної якості; за цих умов відсутній причинно-наслідковий зв`язок між порушенням конкуренції та погіршенню майнового становища держави, що виключає можливість кваліфікації правочину як такого, що вчинений з метою, що завідомо суперечить інтересам держави і суспільства;
- за умови застосування відповідних приписів ч.3 ст. 228 ЦК, відбувається непропорційне втручання в право власності й добросовісного учасника; по-перше, добросовісна сторона все одно втрачає очікуваний результат угоди; вона витратила час, ресурси, можливо зазнала упущеної вигоди і зрештою залишиться ні з чим (лише зі своїм початковим майном/грошима); якщо правочин був вигідним для неї, позбавлення майна чи прибутку може відчуватися як покарання, хоча умислу з її боку не було; по-друге, конфіскація майна добросовісної сторони (того, що вона отримала від іншого учасника) означає, що держава вилучає майно у особи, яка не вчинила свідомого порушення; такий крок потребує дуже переконливого обґрунтування публічним інтересом; ЄСПЛ у подібних справах перевіряє, чи не було можливості обмежитися менш суворими заходами щодо невинної особи (справа «Air Canada v. the United Kingdom»).
Вирішуючи спори про визнання правочинів (господарських договорів) недійсними, господарський суд повинен встановити наявність фактичних обставин, з якими закон пов`язує визнання таких правочинів (господарських договорів) недійсними на момент їх вчинення (укладення) і настання відповідних наслідків, та в разі задоволення позовних вимог зазначати в судовому рішенні, у чому конкретно полягає неправомірність дій сторони та яким нормам законодавства не відповідає оспорюваний правочин. Аналогічна правова позиція викладена в постанові Великої Палати Верховного Суду від 22 жовтня 2019 року в справі №911/2129/17.
У рішенні Конституційного Суду України від 1 грудня 2004 року №18-рп/2004 дано визначення поняттю «охоронюваний законом інтерес»: у логічно-смисловому зв`язку з поняттям «право» (інтерес у вузькому розумінні цього слова) означає правовий феномен, який: а) виходить за межі змісту суб`єктивного права; б) є самостійним об`єктом судового захисту та інших засобів правової охорони; в) має на меті задоволення усвідомлених індивідуальних і колективних потреб; г) не може суперечити Конституції і законам України, суспільним інтересам, загальновизнаним принципам права; д) означає прагнення (не юридичну можливість) до користування у межах правового регулювання конкретним матеріальним та/або нематеріальним благом; є) розглядається як простий легітимний дозвіл, тобто такий, що не заборонений законом. Охоронюваний законом інтерес регулює ту сферу відносин, заглиблення в яку для суб`єктивного права законодавець вважає неможливим або недоцільним.
У рішенні Конституційного Суду України від 8 квітня 1999 року №3-рп/99 визначено, що державні інтереси - це інтереси, пов`язані з потребою в здійсненні загальнодержавних дій, програм, спрямованих на захист суверенітету, територіальної цілісності, державного кордону України, гарантування її державної, економічної, інформаційної, екологічної безпеки, охорону землі як національного багатства, захист прав усіх суб`єктів права власності та господарювання тощо.
Поняття «інтереси держави» має невизначений зміст і в кожному конкретному випадку необхідно встановити, порушені чи ні інтереси окремої особи або держави. Інтереси держави - це закріплена Конституцією та законами України, міжнародними договорами (іншими правовими актами) система фундаментальних цінностей у найбільш важливих сферах життєдіяльності українського народу і суспільства.
Таким чином, здійснивши правовий аналіз частини 2 статті 228 ЦК України, можна дійти висновку про те, що ознаками недійсного господарського договору, який суперечить інтересам держави й суспільства, є спрямованість цього правочину на порушення правового господарського порядку та наявність умислу (наміру) його сторін, які усвідомлювали або повинні були усвідомлювати протиправність укладеного договору. Метою такого правочину є його кінцевий результат, якого бажають досягти сторони. Мета завідомо суперечить інтересам держави та суспільства.
Разом із цим, не будь-які порушення актів цивільного законодавства, вчинені під час укладення договору, мають своїм наслідком невідповідність правочину інтересам держави і суспільства. Аналогічна правова позиція викладена в постанові Верховного Суду в складі Касаційного господарського суду від 12 лютого 2026 року в справі №910/2546/25.
Господарський суд наголошує, що у постанові від 19.12.2025 у справі №922/3456/23 Об`єднана палата Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду дійшла висновку про те, що норма частини третьої статті 228 ЦК не може бути застосована як правова підстава для визнання договору недійсним та застосування санкції, передбаченої цією нормою, у випадку порушення суб`єктом господарювання норм законодавства, яке регулює господарську діяльність, зокрема законодавства про захист конкуренції.
Так, з матеріалів справи вбачається, що прокурор у даній справі послався лише на обставини порушення антиконкурентного законодавства учасниками закупівлі, однак не довів у чому саме полягає завідомо суперечна інтересам держави і суспільства мета вчинення спірного договору про закупівлю. Окрім того, прокурором не доведено, що внаслідок укладення оспорюваного правочину держава понесла майнову шкоду, переплатила кошти або отримала товар/роботу неналежної якості. Таким чином, відсутній причинно-наслідковий зв`язок між порушенням конкуренції та погіршенням майнового становища держави, що виключає можливість кваліфікації правочину як такого, що вчинений з метою, що завідомо суперечить інтересам держави і суспільства.
Враховуючи вищевикладене, суд дійшов висновку, що прокурор у даній справі не довів, що оспорюваний правочин за своєю суттю є протиправним, спрямованим на порушення інтересів держави та суспільства, а єдиним доказом порушення прокурором визначено рішення АМКУ. Однак, як уже зазначалося вище, відповідно до висновку Верховного Суду від 19.12.2025 у справі №922/3456/23, антиконкурентна поведінка учасника закупівлі не завжди має за мету завдати шкоди державі чи підірвати її інтереси і сама по собі не трансформує правочин у такий, що суперечить інтересам держави та суспільства у розумінні частини третьої статті 228 ЦК України; ця норма права не може бути застосована у випадку порушення суб`єктом господарювання законодавства про захист конкуренції.
З огляду на вищевикладене суд дійшов висновку, що обставини допущення учасниками спірної закупівлі і, зокрема, відповідачем-2, при її проведенні порушення законодавства про захист економічної конкуренції, принципу добросовісної конкуренції, вчинення антиконкурентних узгоджених дій, на які послався прокурор в обґрунтування позову, не є підставами для визнання недійсним оспорюваного договору з підстав його суперечності інтересам держави і суспільства. Обставини порушення сторонами оспорюваного правочину вимог інших норм чинного законодавства під час розгляду даного спору судом не встановлені й про наявність таких обставин прокурор у своєму позові не зазначав.
За таких обставин суд дійшов висновку про відсутність підстав для задоволення позовних вимог прокурора про визнання недійсним договору поставки №ОД/В-19-798-НЮ від 13.11.2019 на підставі ч.1 ст. 203, ч.3 ст. 228 ЦК України та застосування наслідків недійсності договору (стягнення в дохід держави коштів у розмірі 171480 грн.), у зв`язку з чим суд відмовляє у задоволенні позову в повному обсязі. Висновок суду у даній справі узгоджується з правовим висновком, викладеним у постанові Верховного Суду у складі суддів Об`єднаної палати Касаційного господарського суду від 19.12.2025 у cправі №922/3456/23.
Іншого прокурором не доведено.
Інші наявні в матеріалах справи документи вищевикладених висновків суду не спростовують.
Інші доводи та аргументи учасників справи не створюють підстав для зміни висновків суду по заявленому позову за встановлених судом фактичних обставин справи.
Відповідно до ст. 129 ГПК України судові витрати по сплаті судового збору покладаються на прокуратуру.
Керуючись ст.ст. 129, 232, 233, 236-238, 240, 241 Господарського процесуального кодексу України, суд -
ВИРІШИВ:
У задоволенні позову Керівника Київської окружної прокуратури міста Одеси в інтересах держави в особі Південного офісу Держаудитслужби - відмовити повністю.

Рішення господарського суду набирає законної сили в порядку ст. 241 Господарського процесуального кодексу України та може бути оскаржено в апеляційному порядку до Південно-західного апеляційного господарського суду шляхом подачі апеляційної скарги у строки, визначені ст. 256 ГПК України.
Повне рішення складено 19 червня 2026 р. з урахуванням обставин введеного воєнного стану, обстрілів об?єктів критичної інфраструктури, масованих атак м. Одеси країною-агресором.

Суддя Ю.С. Бездоля